ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 травня 2020 року           справа №200/12653/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.
суддів:                        Блохіна А.А.
                                   Ястребової Л.В.
за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.,
за участю сторін по справі:
позивач: не з”явився
відповідач: Груєнко С.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Дзержинська" на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя – Чучко В.М.) від 27 січня 2020 року (повний текст складено 27 січня 2020 року у м.Слов`янську) по справі №200/12653/19-а за позовом Публічного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Дзержинська" до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування нарахованої пені по платі за земельну ділянку в сумі 68 951,67 грн, -
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування нарахованої пені по платі за земельну ділянку в сумі 68 951,67 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року в задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що відповідачем безпідставно було нараховано пеню при подачі уточнюючої декларації з земельного податку за 2014, 2015 роки. Позивач зазначив, що в силу норм п.38.2 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення Податкового кодексу України», у відповідача відсутні правові підстави для нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення грошових зобов`язань. Враховуючи, що місцезнаходження підприємства станом на 14 квітня 2014 року була територія населеного пункту, що розташована на лінії зіткнення і станом на 01 січня 2017 року не змінила свого місцезнаходження, то нарахована пеня є необґрунтованою та такою, що суперечить діючому законодавству. Позивач також зазначив, що судом першої інстанції не було враховано те, що він здійснює свою діяльність у м.Торецьку (Дзержинську) Донецької області, тобто на території, на якій здійснюється антитерористична операція, що ускладнює ведення господарської діяльності.
Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.
Позивач, у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивачем 17.02.2017 року за № 9082297040 було подано уточнюючу декларацію по земельному податку за 2014 рік якою зменшено податкове зобов`язання на суму 207 401,34 грн. (а.с. 6-10).
13.03.2017 року за №9276971452 позивачем було подано уточнюючу декларацію по земельному податку за 2015 рік якою зменшено податкове зобов`язання на суму 362871,03 грн.      (а.с. 11-15).
Позивач листом №10-72 від 06.06.2017 року звернувся до контролюючого органу щодо коригування особистого рахунку ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська», в якому з посиланням на положення п.38.2 ст.38 розділу ХХ Податкового кодексу України просив зняти нараховані штрафи та пеню з 14 квітня 2014 року по відповідним податкам та зборам, зокрема, податку за землю (а.с. 16).
На наведене звернення контролюючий орган листом від 14.06.2017 року №756/10-05-05-12 повідомив позивача, що відповідно до розпорядження КМУ м.Торецьк (Дзержинськ) входить до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, а тому у підприємства виникає право не нараховувати та не сплачувати плату за землю (земельний податок та орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення у період з 14 квітня 2014 року до 31 грудня року, в якому завершеного антитерористичну операцію. Щодо приведення даних інтегрованих карток платника податку у відповідності до вимог ПКУ повідомлено про те, що на теперішній час механізм застосування норм п.38.7 ст.38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ відсутній (а.с. 17-18).
Згідно інтегрованої картки платника податків ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» з земельного податку з юридичних осіб та наданого відповідачем розрахунку ( а.с.45-48) при зменшенні податкового зобов`язання на суму 207 401,34 грн. згідно декларації від 17.02.2017 року за № 9082297040 позивачеві нараховано пеню в сумі 50238,19 грн.; при зменшенні податкового зобов`язання згідно уточнюючої  декларації від 13.03.2017 року за №9276971452 нараховано пеню в сумі 18713, 48 грн..
Станом на 31.11.2019 року у позивача обліковується переплата у сумі 138059,27 грн., залишок несплаченої пені відсутній (а.с. 64-66).
Наведені обставини сторонами не оспорюються.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 15 Податкового кодексу України на платників податків покладений обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. 
За пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України ( в редакції, чинної у спірний період) податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 Податкового кодексу України.
У відповідності до вимог статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Нормою пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (надалі Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014року. На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО триває.
На виконання Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року та від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, до якого включено, зокрема, м. Торецьк юридичне місцезнаходження позивача, та місцезнаходження земельних ділянок. 
Статтею 6 Закону№1669 (в редакції, чинної до 08.06.2016р.) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. 
Таким чином, суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, в силу норм ст..6 Закону№1669 (чинної до 08.06.2016р.) були звільнені безпосередньо від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. 
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем у лютому-березні 2017 році було подано уточнюючі податкові декларації з земельного податку та орендної плати з юридичних осіб, в яких нараховано до зменшення податкові зобов`язання за період з квітня 2014 та 2015 роки, тобто за період, коли позивач був в силу закону звільнений від такої сплати.
З інтегрованої картки платника податків ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» з земельного податку з юридичних осіб та наданого відповідачем розрахунку вбачається, що дані уточнюючих декларацій з плати за землю від 17.02.2017 року за № 9082297040  та від 13.03.2017 року за №9276971452 розцінені податковим органом як сплата податкового боргу з орендної плати з нарахуванням пені.
Наведені дії податкового органу колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.
За положеннями підпункту 14.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України  пеня- це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суму грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.
Згідно з приписами пункту 129.1 статті 129  Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.
Пунктом 129.3. ст. 129 Податкового кодексу України  встановлено, що нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України); при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини). У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.
У відповідності до п. 129.4. ст. 129 Податкового кодексу України пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.
За приписами пункту 129.9 ст. 129 Податкового кодексу України у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу пеня, передбачена цією статтею, не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.
Виходячи з системного аналізу наведених норм Податкового кодексу України, колегія суддів вважає, що нарахування пені можливе лише у разі прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання та, як наслідок, виникнення боргу. Крім того, нарахування пені пов`язано безпосередньо з фактом погашення податкового боргу.
Відповідно до п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Згідно ст. 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.
Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
З системного аналізу наведених норм випливає, що податковий борг, про який йде мова в ст.129 Податкового кодексу України, може бути погашено коштами та іншим майном (майновими правами) платника податків.
Таким чином, податковий борг не може бути погашений шляхом подання уточнюючих розрахунків із зазначенням в них меншої суми податкових зобов`язань, а ніж ті суми, які були задекларовані раніше.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відсутність податкового боргу та факту його погашення виключає право податкового органу нараховувати пеню.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі №817/1774/16.
Враховуючи вищевикладене, нарахування позивачеві пені у сумі 50 238,19 грн. при поданні уточнюючого розрахунку від 17.02.2017 року за № 9082297040  та пені у розмірі 18 713,48 грн. при поданні уточнюючого розрахунку від 13.07.2017 року №9276971452 колегія суддів вважає протиправним, а тому така пеня повинна бути скасована.
Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки станом на 10.12.2019 року в інтегрованій картці платника ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» з земельного податку з юридичних осіб обліковується переплата у сумі 138059,27 грн., залишок несплаченої пені відсутній, та позивачем не оскаржувалися у судовому порядку дії податкового органу із перерозподілу сплачуваних ним грошових коштів у якості виконання податкових зобов`язань, колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.
Згідно інтегрованої картки платника податків ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» з земельного податку з юридичних осіб, та наданого відповідачем розрахунку (а.с.45-48) при зменшенні податкового зобов`язання на суму 207 401,34 грн. згідно декларації від 17.02.2017 року за № 9082297040 позивачеві нараховано пеню в сумі 50238,19 грн.; при зменшенні податкового зобов`язання згідно уточнюючої  декларації від 13.03.2017 року за №9276971452 нараховано пеню в сумі 18713, 48 грн..
Тобто, даними інтегрованої картки платника податків підтверджено нарахування позивачеві оспореної суми пені. Подальше зарахування відповідачем сплачених позивачем грошових коштів в рахунок погашення нарахованої пені, на думку колегії суддів, не позбавляє права позивача оскаржити нараховані суми пені в судовому порядку.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні позову.
Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затв. наказ Міністерства фінансів України 07 квітня 2016 року N422 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 р. за N 751/28881, у пункті 4 глави 2 розділу 3 якого встановлено, що після рознесення сум до ІКП автоматично проводиться розрахунок пені за правилами, визначеними главою 7 цього розділу, та проведення відповідних операцій щодо нарахування пені в ІКП.
Крім наведеного вище, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Порядок № 422 визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Порядком визначено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.
З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
Органу ДФС, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду.
Зміст наведених правових норм та фактичних обставин справи свідчить про те, що у платника податків наявний правомірний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових зобов`язань платника податків. 
Отже, на підставі викладеного, з урахуванням необхідності відновлення порушеного права позивача, колегія суддів вважає за необхідне також зобов`язати податковий орган, в якому платник податків перебуває на податковому обліку, внести зміни до картки особового рахунку платника податків.
На підставі вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Дзержинська" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року по справі №200/12653/19-а – задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року по справі №200/12653/19-а – скасувати.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Дзержинська" до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування нарахованої пені по платі за земельну ділянку в сумі 68 951,67 грн. – задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Донецькій області щодо нарахування Публічному акціонерному товариству "Центральна збагачувальна фабрика "Дзержинська" пені у загальному розмірі 68 951,67 грн. за платежем орендна плата з юридичних осіб при подачі 17.02.2017 року за № 9082297040 уточнюючої декларації по земельному податку за 2014 рік якою зменшено податкове зобов`язання на суму 207 401,34 грн. та 13.03.2017 року за №9276971452 уточнюючої декларації по земельному податку за 2015 рік якої зменшено податкове зобов`язання на суму 362871,03 грн..
Зобов`язати Головного управління ДПС у Донецькій області внести зміни до картки особового рахунку Публічного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Дзержинська" шляхом скасування нарахованої пені в розмірі 68 951,67 грн.
Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Дзержинська" (85205, Донецька область, м.Торецьк, вул.Історична, буд.1, код ЄДРПОУ 00176495) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Італійська, 59, ЄДРПОУ 43142826) судовий збір у розмірі 4 802 (чотири тисячі вісімсот дві) гривні 50 копійок.
Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 19 травня 2020 року.
Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 19 травня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 19 травня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий:                                                                                Т.Г. Гаврищук 

                                                                                                    А.А. Блохін

                                                                                                    Л.В. Ястребова