ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3747/19                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
                                                                                               Суддя-доповідач: Губська Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Епель О.В., Степанюка А.Г.,
за участю секретаря                                                  Левченка А.В.,
представника позивача                                        Луцика А.А.,
представника відповідача                                        Рудницького О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АТЕК» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до Приватного   акціонерного товариства «АТЕК»  про стягнення заборгованості,-

                                                  В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДФС у Київській області звернулось до суду з даним позовом, в якому просило стягнути з стягнути з рахунків у банках, що обслуговують Приватне акціонерне товариство «АТЕК» 1 062 734, 40 грн, в рахунок погашення податкового боргу, який обліковується за відповідачем внаслідок несплати самостійно задекларованих грошових зобов`язань із земельного податку за 2016,2017 та 2018 роки.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Свої доводи обґрунтовує тим, що апелянт у незаконний спосіб позбавлений органами місцевого самоврядування права користування земельною ділянкою, щодо якої декларувались податкові зобов`язання. Так, в державному земельному кадастрі відносно належної відповідачеві земельної ділянки містяться відомості, що остання передана 13 фізичним особам, що виключає можливість нарахування земельного податку та його примусове стягнення.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. 
В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, наполягав на їх задоволенні, в той час, як представник відповідача проти цього заперечував, просив судове рішення залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін. перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що Приватне акціонерне товариство «Атек» зареєстроване за адресою: м. Київ, Святошинський район, проспект Перемоги, буд. 83, знаходиться за неосновним місцем обліку, як платник місцевих податків в Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.
За відповідачем обліковується податковий борг в загальному розмірі 1 062 734, 40 грн, який виник на підставі самостійно задекларованих грошових зобов`язань з земельного податку.
Так, відповідачем було подано податкову декларацію з плати за землю  від 31.03.2016 на 2016 рік, якою самостійно визначено грошове зобов`язання в розмірі 340    620, 00 грн (щомісячні платежі по 28  385, 00 грн).
На 2017 рік відповідачем було подано декларацію від 24.02.2017, якою задекларовано річне зобов`язання в розмірі 361 057, 20 грн (щомісячні платежі по 30 088, 10 грн) та на 2018 рік відповідачем було подано декларацію від 09.02.2018, якою задекларовано річне зобов`язання в розмірі 361 057, 20 грн (щомісячні платежі по 30 088, 10 грн).
З метою стягнення податкового боргу відповідачеві направлялись податкові вимоги від 03.02.2009 № 1/139 та від 23.03.2010 № 2/663 про сплату податкового боргу, які не відкликались та заборгованість за ними підприємством не погашалась.
26.02.2019 відповідачем були подані уточнюючі декларації № 9031609059, № 9031609032 та № 9031608963 про зменшення податкових зобов`язань, у прийнятті яких відмовлено листом ГУ ДФС у Київській області від 01.03.2019 № 7430/10/10-36-54-05 з тих підстав, що такі декларації стосуються періоду звітного 2019 року.
Відповідно до довідки Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, відповідач станом на 26.02.2019 року має податковий борг з орендної плати за землю в розмірі 1  255  058, 42 грн (в рамках 1095-денного строку до стягнення заявляється 1  062  734, 40 грн), що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.
Так, відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14).
Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.
З цих підстав незмістовними є посилання апелянта на лист прокуратури Київської області від 29.11.2012 № 05/3-38128, в якому зазначено, що належна відповідачеві земельна ділянка обліковується за 13 громадянами із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та передана у власність громадянам рішенням 19 сесії 6 скликання Дмитрівської сільської ради від 13.09.2012, оскільки невикористання земельної ділянки не є підставою для звільнення від виконання самостійно визначених податкових зобов`язань із земельного податку.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 59.5 цієї статті у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача податкового боргу з орендної плати за землю в сумі 1  062  734, 40 грн.
Абзацом першим пункту 50.1 ст. 50 ПК України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. 
Відповідач після самостійного виявлення помилок, що містяться у раніше поданих ним податкових деклараціях, подав уточнюючі податкові декларації з виправленими показниками розрахунку суми земельного податку, яким листом ГУ ДФС у Київській області від 01.03.2019 № 7430/10/10-36-54-05 присвоєно статус «Не визнана як податкова звітність», оскільки такі подані з порушенням вимог пп. 48.4 ст. 48 ПК України.
Так, контролюючий орган виходив із того, що уточнюючі податкові декларації з палати за землю № 9031609059, № 9031609032 та № 9031608963 від 26.02.2019 подані за звітній 2019 рік, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
При цьому, посилання апелянта на відсутність у пп. 48.4 ст. 48 ПК України вимог щодо зазначення періоду декларування або уточнення податкового зобов`язання, суд відхиляє оскільки вимога щодо зазначення звітного (податкового) періоду, за який подається податкова декларація як обов`язкового реквізиту визначена пп. 48.3 ст. 48 ПК України.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АТЕК» - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.
Постанова в повному обсязі складена 16 березня 2020 року.

Головуючий-суддя:                                                                       Л.В. Губська

Судді:                                                                                           О.В. Епель

                                                                                                    А.Г. Степанюк