ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 р.	Справа № 520/33/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання   Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., повний текст складено 02.03.20 року по справі № 520/33/20
          за позовом              ОСОБА_1           
          до           Головного управління ДПС у Харківській області                                 
          про визнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного  суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому  просить визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 10.07.2019 № Ф-ф-18-у від 10.07.2019.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що на момент винесення оскаржуваного рішення позивач припинив підприємницьку діяльність, про що в ЄДРПОУ міститься відповідний запис та наявність листа відповідача від 22.07.2018 № 30396/10/20-40-17-07-22 щодо відсутності станом на 18.07.2018 заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів та зборів.
26 лютого 2020 року рішенням Харківського окружного адміністративного  суду адміністративний позов залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі позивач просить суд  апеляційної інстанції скасувати судове рішення та прийняти нове, яким  задовольнити позовні  вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що  суд першої інстанції порушив при прийнятті рішення  норми матеріального та процесуального права,  висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення питання по суті. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки том  у факту, що відповідачем порушено строки обчислення боргу зі сплати  єдиного соціального внеску, що мав бути зроблений в кінці  календарного місяця (кварталу) у разі існування. недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску. На час формулювання відповідачем вимоги на 30.06.2019 року відсутні документи, що підтверджують ержавну реєстарцію позивача як фізичної особи підприємця.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. 
Представник відповідача, наполягаючи на законності  та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, посилаючись на викладені доводи, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване  рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач мав  статус суб`єкта господарювання фізичної особи підприємця, основним видом діяльності була  роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах та роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах (КВЕД 47.25 та 47.26)
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.12.2016 року за власним рішенням позивача припинено підприємницьку діяльність про що зроблено відповідний запис 24750060004001613
За реєстраційними даними відповідача з ІСМ «Податковий блок» позивач перебуває на обліку в податковому органі та має стан 11 «припинено, але не знято з обліку».
Відповідно до інтегрованої картки позивача інформаційної системи органу доходів і зборів «податковий блок» по єдиному внеску нарахованому роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за договорами цивільно-правового характеру, допомоги по тимчасовій непрацездатності (71010000) позивачем несвоєчасно сплачувалися відповідні внески та, як наслідок, утворилася заборгованість.
26.03.2019 року відповідачем на підставі даних інтегрованої картки платника з урахуванням положень ч.10, п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № ЄВ 01605406, яким нараховано штраф у розмірі 922.59 грн. та пеня у сумі 9195.51 грн.; № ЄВ 01595406, яким нараховано штраф у розмірі 1110.11 грн. та пеня у сумі 23667.64.51 грн.
Внаслідок несплати нарахованої суми штрафу та пені відповідачем 10.07.2019 винесено вимогу Ф-ф-18у про сплату штрафу у сумі 2027.94 грн. та пені у сумі 32863.15 грн.
Не погодившись із вказаною вимогою позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи  у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду справи  рішення контролюючого органу про застосування штрафів та нарахування пені, на виконання яких вказана вимога винесена, позивачем не оскаржена, а тому вимога створена правомірно.
Колегія суддів погоджується  з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Податкового кодексу України (ПК України), Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон 2464-VI).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; а недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (стаття 2 Закону № 2464-VI).
Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали загальну систему оподаткування.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи- підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем (частина 4 статті 6 Закону № 2464-VI).
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абзаци третій, п`ятий частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI).
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 2464-VI органи доходів і зборів мають право, серед іншого: отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, а також інші відомості, необхідні для виконання органами доходів і зборів функцій, передбачених цим Законом; застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом; стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску; у разі виявлення фактів порушення порядку нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску звертатися в установленому законом порядку до відповідних правоохоронних органів; здійснювати інші функції, передбачені законодавством.
В частині 1 статті 25 Закону № 2464-VI зазначено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (частина 3 статі 25 Закону № 2464-VI).
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (частина 4 статі 25 Закону № 2464-VI).
Порядок стягнення заборгованості з платників єдиного внеску, формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 20.04.2015 за №449, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953.
Так, відповідно до пункту 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (пункт 2 розділу VI Інструкції № 449).
Згідно із пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи) (пункт 4 розділу VI Інструкції №449).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи 26.03.2019 відповідачем на підставі даних інтегрованої картки платника, з урахуванням положень ч.10, п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № ЄВ 01605406, яким нараховано штраф у розмірі 922.59 грн. та пеня у сумі 9195.51 грн.; № ЄВ 01595406, яким нараховано штраф у розмірі 1110.11 грн. та пеня у сумі 23667.64.51 грн.
Вказані рішення направлені на останню відому адресу позивача, визначена сума штрафних санкцій та пені за вказаними рішеннями позивачем не сплачена та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені не оскаржені ані в адміністративному, ані в судовому порядку.
Так, оскільки ОСОБА_1 не виконав обов`язок зі своєчасної сплати єдиного внеску, ГУ ДПС у Харківській області правомірно сформував та надіслав позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.07.2019 № Ф-ф-18-у.
Положеннями ч. 16 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах вимога про сплату недоїмки не підлягає скасування, оскільки на момент розгляду справ в суді є чинні рішення контролюючого органу про застосування штрафів та нарахування пені, на виконання яких вказана вимога винесена.
В силу ч. 2 ст. 19 КонституціїУкраїни, органидержавноївлади та органимісцевогосамоврядування, їхпосадові особи зобов`язанідіятилише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, щопередбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодооскарженнярішень, дійчибездіяльностісуб`єктіввладнихповноваженьадміністративні суди перевіряють, чиприйняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, щовизначені Конституцією та законами України; 2) з використаннямповноваження з метою, з якоюцеповноваженнянадано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуваннямусіхобставин, щомаютьзначення для прийняттярішення (вчиненнядії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючивсім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманнямнеобхідного балансу між будь-якиминесприятливиминаслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягненняякихспрямованецерішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесіприйняттярішення; 10) своєчасно, тобтопротягомрозумного строку.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв  на підставі вимог Конституції та законівУкраїни, зокрема, ч.2 ст.2 КАС України.
Згідно із вимогами ч. 1 ст.  77    та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Колегія суддів зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірності винесення оскаржуваної вимоги.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не займався підприємницькою діяльністю, колегія суддів відхиляє, оскільки в силу частини 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний соціальний внесок підлягає сплаті незалежно від здійснення підприємницької діяльності та фінансового стану платника. 
Доводи апелянта про порушення відповідачем строку обчислення боргу зі сплати ЄСВ колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.
У зв`язку з тим, що платником податку було порушено терміни сплати єдиного внеску, відповідно до п.2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VІ передбачено застосування штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або не своєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0.1 відсотка суми недоплати  за кожний день прострочення платежу (ч. 1 ст. 25 Закону № 2464). Нарахування пені, передбаченої цим законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування), включно (ч. 13 ст. 25 Закону). При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до  Інструкції. Рішення контролюючого органу є виконавчим документом.  Суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати ЄСВ, стягуються в тому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати ЄСВ, який визначено розділом VI Інструкції № 449. Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою такої недоїмки. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені з ЄСВ не застосовується.
Так, колегія суддів відхиляє доводи апелянта  з огляду на вищенаведені висновки та встановлені   судом обставини.
За змістом   п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Таким чином, колегія суддів погоджується  з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративногосудочинстваУкраїни, завданнямадміністративногосудочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вказує на обґрунтованість задоволених позовнихвимог та погоджується з висновками суду першоїінстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідаєвимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимого, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вищепідстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
          Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 року по справі № 520/33/20 залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.І. Сіренко	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  23.06.2020 року