ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року	Львів	Справа № 460/4222/19 пров. № А/857/3494/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                    Шевчук С.М.
суддів                                                                         Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк  Михайлівський" Паламарчука Віталія Віталійовича на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом  в порядку загального позовного провадження у складі головуючого судді Друзенко Н.В., повний текст рішення складено 21 лютого 2020 року) у справі № 460/4222/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, суд-
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до  Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила
- скасувати рішення Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання переказу коштів, що здійснений ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 19.05.2016 в сумі 22000,00 гривень з призначенням платежу "повернення коштів згідно з договором №980-053-00047764 від 7 квітня 2016 року" на рахунок № НОМЕР_1 , що належить позивачу, нікчемним;
- зобов`язати внести зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей щодо рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а саме: 22000,00 гривень.
Рішенням Рівненського адміністративного суду від 11 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено частково. 
Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" внести зміни та доповнення до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей щодо рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а саме: 22000,00 (двадцять дві тисячі) гривень.
В частині вимог про скасування рішення Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання переказу коштів (транзакція), здійснений ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 19.05.2016 року в сумі 22000,00 (двадцять дві тисячі) гривень з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором № 980-053-00047764 від 7 квітня 2016 року" на рахунок № НОМЕР_1 , що належить позивачу нікчемним відмовлено. 
Стягнено на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.
На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що законодавством встановлено випадок, коли фізичні особи набувають права на отримання гарантованої суми відшкодування коштів від Фонду у разі, коли їх кошти залучають не банком, а фінансовими установами як позика або вклад, зокрема, через банк, що виступає повіреним за відповідним договором. Укладений Договір позики № 980-053-00047764 від 07.04.2016 є двостороннім, укладеним між позивачем безпосередньо з ТОВ  «Інвестиційно-розрахунковий центр», без участі банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за таким договором по своїй природі не є вкладом згідно з Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач не набув статусу вкладника в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки сума коштів за договором позики була залучена не банком, а іншою юридичною особою. Відтак судом не досліджено суб`єктний склад зазначеного вище Договору позики. Вказує, що в уповноваженої особи відсутні обґрунтовані підстави включення відомостей щодо позивача до переліку рахунків на виплату при не скасуванні рішення щодо встановлення нікчемності правочинів. При цьому відповідач посилається  на аналогічну правову позицію, викладену апеляційними адміністративними судами.
На переконання відповідача, нікчемність відповідних транзакцій, здійснених на користь позивача, доводиться тим, що правочини, які укладені під час дії заборони на укладення таких правочинів проблемним банком, встановленої постановою НБУ, яка була обов`язковою до виконання, є нікчемними відповідно до пунктів 2, 7, 8, 9 частини третьої  статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Також звертає увагу суду на те, що повноваження Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на перевірку правочинів (у т.ч. договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, надані відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а всі дії, вчинені Уповноваженою особою здійснювались на виконання та у повній відповідності із законом.
Щодо стягнення суми судового збору, то відповідач посилається на позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №817/649/16, відповідно до якої позивач, за його заявою, повинен бути звільнений від сплати судового збору. Також вказує на положення п. 17 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якого Уповноважена особа Фонду є лише працівником Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Однак ні Уповноважена особа Фонду, ні Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не отримують бюджетних асигнувань, а відтак відповідно до ст. 139 КАСУ з них не можна стягнути судові витрати зі сплати судового збору. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.  
Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та на електронну пошту, зазначену даними учасниками справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляли.
З огляду на обставини щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду  апеляційної скарги  та положення  ст. 311 КАС України колегія суддів, вважає за можливе здійснити розгляд  апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06.05.2015 між позивачем та ПАТ "Банк Михайлівський" було укладено депозитний договір №980-053-000081309, відповідно до якого було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 на ім`я позивача. В подальшому, позивач продовжувала користуватись вказаним рахунком на підставі депозитного договору між позивачем та ПАТ "Банк Михайлівський" №980-053-000136635 від 09.10.2015. Позивач користувалася зазначеним поточним рахунком, починаючи з 06.05.2015 і до 19.05.2016 відбувався постійний рух коштів на рахунку (а.с.40-42).
07.04.2016 позивач (далі Сторона 1) уклала договір № НОМЕР_2 з ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" (далі Сторона 2), тип договору "Суперкапітал" (інвестиційний)(з виплатою процентів щомісячно). 
Відповідно до п.1.1. -1.2. Договору Сторона 1 передає Сторона 2 у власність грошові кошти (надалі-Кошти) в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а Сторона 2 зобов`язується повернути Кошти Стороні 1 та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим Договором. Сума коштів – 22000,00 (двадцять дві тисячі гривень), строк користування коштами – не більше 181 день/днів.
Відповідно до п 8.3. Договору Сторони підтверджують, що даний договір є договором позики та регулює відносини сторін, що пов`язані з наданням позики Стороною 1 Стороні 2 у сумі, на строк та у порядку, передбаченому цим Договором, в зв`язку з чим взаємовідносини за цим Договором регулюються ст. 1046-1053 Цивільного Кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики (а.с.17-18).
На виконання вказаної угоди позивач 07.04.2016 внесла на рахунок ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" готівкові кошти в загальній сумі 22000,00 грн.(а.с.23). 
19.05.2016 ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" перерахувало на рахунок позивача у ПАТ "Банк Михайлівський" № НОМЕР_1 кошти в загальній сумі 22194,75 грн., в тому числі: 
22000,00 грн. - з призначеннями платежу: "повернення коштів згідно з договором  №980-053-000217764 від 07.04.2016", 
194,75 грн. - з призначеннями платежу: "оплата процентів по договору №980-053-000217764 від 07.04.2016" (а.с.19, 42 на звороті). 
30.01.2017 представник ПАТ "Банк Михайлівський"  Ковтун Ю.М. направив ОСОБА_1 листа за № ЗГ1/13302, в якому повідомив, що перекази коштів (транзакції), здійснені ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр"19.05.2016 є нікчемними (а.с.30). 
03.05.2018 ОСОБА_1 звернулася до ПАТ "Банк Михайлівський" із письмовим запитом про стан належного їй в банку рахунку № НОМЕР_1 , і у відповіді №ЗГ1(К)/2267 від 07.05.2018 представник ПАТ "Банк Михайлівський"  надав виписку по особовому рахунку, в якій міститься застереження про те, що усі перекази коштів (транзакції), здійснені ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" 19.05.2016 на рахунок позивача в загальній сумі 22194,75 грн. є нікчемними в силу положень ст.215 Цивільного кодексу України, та ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Зазначені кошти кваліфіковано як такі, що були безпідставно зараховані на рахунок позивача, вони належать ПАТ "Банк Михайлівський" і як такі, що підлягають поверненню банку (а.с.19).
19.10.2019 ОСОБА_1 повторно звернулася до ПАТ "Банк Михайлівський" із письмовим запитом про стан належного їй в банку рахунку № НОМЕР_1 , і у відповіді №ЗГ1(К)/3137 від 15.11.2019 представник ПАТ "Банк Михайлівський" надав виписку по особовому рахунку, в якій міститься як інформація про перерахування ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" 19.05.2016 на рахунок позивача у ПАТ "Банк Михайлівський" № НОМЕР_1 коштів в загальній сумі 22194,75 грн., так і застереження про те, що такі транзакції є нікчемними в силу положень ст.215 Цивільного кодексу України, та ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Зазначені кошти кваліфіковано як такі, що були безпідставно зараховані на рахунок позивача, вони належать ПАТ "Банк Михайлівський" і як такі, що підлягають поверненню банку (а.с.24).
Судом також встановлено, що постановою Правління Національного банку України "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" №917/БТ від 22.12.2015 установлено факт здійснення ПАТ "Банк Михайлівський" ризикової діяльності та достроково припинено Угоду №121 від 26.11.2015, укладену між Національним банком України та ПАТ "Банк Михайлівський". Цією постановою зазначений банк віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів та до кінця цього строку йому встановлено ряд обмежень. 
Постановою Правління Національного банку України №295/БТ від 27.04.2016 внесено зміни до постанови Правління Національного банку України №917/БТ   від 22.12.2015, якими встановлено ряд обмежень в діяльності банку. 
Приймаючи до уваги проведення ПАТ "Банк Михайлівський" операцій, що призвели до збільшення зобов`язань ПАТ "Банк Михайлівський" перед фізичними особами в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок зменшення зобов`язань перед юридичною особою, постановою Правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" №14/БТ від 23.05.2016, ПАТ " Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних. 
На підставі постанови Правління Національного банку України №14/БТ від 23.05.2016 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ   "Банк Михайлівський"   та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" №812 від 23.05.2016 та рішення "Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" №991 від 13.06.2016. Згідно з вказаними актами розпочата процедура виведення ПАТ "Банк Михайлівський"  з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком з 23 травня 2016 року до 22 липня 2016 року включно. Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ   "Банк Михайлівський" призначено Ірклієнка Юрія Петровича.
Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" № 27/1 від 24.05.2016 створено комісію по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними. Наказом № 42/1 від 01.06.2016 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" затверджено висновки комісії, викладені в акті №3, за яким встановлено нікчемність правочинів (трансакції) з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів ТОВ “Кредитно-інвестиційний центр” з перерахування коштів на рахунки 2445 фізичних осіб у загальному розмірі 206980863,90 грн у відповідності до положень пунктів 7, 9 частини 3 статті 38 Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб” та на підставі частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України вирішено застосувати наслідки нікчемності правочинів до таких трансакцій.
12.07.2016 Правлінням Національного банку України прийнято рішення "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" №124-рш.
Відповідно до цього, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень ліквідатора банку" №1213 від 12.07.2016, згідно з яким з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно розпочато процедуру ліквідації, а також призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" Ірклієнку Юрію Петровичу. 
Починаючи з 18.07.2016 року розпочалися виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський».
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1702 від 01.09.2016 призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" з 05.09.2016 Волкову Олександру Юрійовичу (а.с.66).
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №265 від 24.01.2017 відкликано з 25.01.2017 повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський", делеговані  Волкову Олександру Юрійовичу; делеговано Волкову Олександру Юрійовичу повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський", визначені Законом, зокрема статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку та повноважень, визначених пунктами 4, 5, 6 та 8 частини другої статті 37, пунктом 4 частини першої статті 48 Закону з 25.01.2017; призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Гриценка Володимира Володимировича з 25.01.2017; делеговано Гриценку Володимиру Володимировичу повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський", визначені  пунктами 4 , 5, 6 та 8 частини другої статті 37, пунктом 4 частини першої статті 48 Закону з 25.01.2017. 
Усі вказані обставини встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2017 у справі №826/15961/16 (http://reyestr.court.gov.ua/ Review/68203184)  і  в силу вимог частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, звільнені від доказування. 
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.02.2020 Уповноваженою особою Фонду призначено ОСОБА_2 (а.с. 128).
Також судом встановилено, що наказом Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» від 01.06.2016 № 42/2 затверджено результати проведеної перевірки правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, викладені в Акті № 2 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за яким встановлено нікчемність правочинів (транзакції) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб в сумі 1 298 015 973, 74 грн, у відповідності до положень пунктів 7-9 частини третьої  статті 38 Закону № 4452-VI. 
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на дату прийняття Правлінням НБУ постанови "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" №14/БТ від 23.05.2016 на банківському рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритому у ПАТ "Банк Михайлівський", знаходились грошові кошти в  загальній сумі 22194,75 грн.
Кошти на банківський рахунок позивача були зараховані шляхом перерахунку з банківського рахунку ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" відповідно до банківської виписки від 19.05.2016.
Разом з тим, Уповноваженою особою Фонду позивача не було включено до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО.
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що на переконання позивача відповідач протиправно визнав, що усі перекази коштів (транзакції), здійснені ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" 19.05.2016 на рахунок позивача в загальній сумі 22194,75 грн. є нікчемними та не включив позивача до переліку вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за рахунку Фонду, та як наслідок, не надав Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати відшкодування вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Вважаючи у зв`язку із цим свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом з метою їх захисту.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про задоволення адміністративного позову в частині внесення відомостей щодо рахунку позивача до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів наявність правових підстав, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» для не включення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок банку. Суд врахував положення пункту 15 Прикінцевих Положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", внесеного Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" №1736-VIII від 15.11.2016, та визначив, що кошти позивача відповідають чітко визначеним критеріям, встановлених у п. 15, а тому вони прирівнюються до вкладу, а позивач, відповідно до вкладника. 
В частині відмови в задоволенні вимог щодо скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання переказу коштів, що здійснений ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 19.05.2016 в сумі 22000,00 гривень з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором №980-053-00047764 від 7 квітня 2016 року" на рахунок № НОМЕР_1 що належить позивачу, нікчемним, суд першої інстанції виходив з того, що не доведено наявність правових підстав вважати трансакцію коштів 19.05.2016 на рахунок позивача нікчемною та підтримав правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №910/12294/16, відповідно до якої накази (рішення) про нікчемність правочинів не можуть встановлювати обов`язки для третіх осіб, зокрема, контрагентів Банку, тому сам факт видання наказу про нікчемність правочину не може вважатися порушенням прав іншої сторони правочину. Велика Палата у цій справі дійшла висновку про помилкове ототожнення наказу Фонду з одностороннім правочином і вказала, що такий наказ є внутрішнім виконавчо-розпорядчим рішенням, і його сфера застосування обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи. А відтак вказане рішення не спроможне  саме по собі створювати будь-які наслідки для ОСОБА_1 , так і з огляду на те, що у суду відсутні будь-які докази тому, що Волков О.Ю., як Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський", взагалі таке рішення ухвалював. 

IV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452-VI від 23.02.2012 (далі – Закон № 4452-VI, що застосовується у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Відповідно до частини першої  статті 26 Закону № 4452-VI  Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.
Згідно з положеннями  статті 27 Закону № 4452-VI  Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього  Закону  та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.
Гарантії Фонду є формою участі держави у системі гарантування вкладів фізичних осіб, передбаченою Законом № 4452-VI; для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (статті 2, 25 Закону № 4452-VI).
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього  Закону  системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн.
Отже, Закон № 4452-VI пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.
В свою чергу, відповідно до частини першої  статті 34 Закону № 4452-VI  Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим  Законом, відповідно до пункту 16 частини першої  статті 2 Закону № 4452-VI, називається тимчасовою адміністрацією.
Відповідно до частини другої  статті 34 Закону № 4452-VI  не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України».
Частинами третьою, п`ятою цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.
Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
При цьому правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними (частина третя  статті 36 Закону № 4452-VI).
Закон № 4452-VI  визначає порядок складання Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів Фонду не здійснюється.
Так, згідно з положеннями статей 37,  38 Закону № 4452-VI  Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком правочинів протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банк, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у цій справі, виходив, зокрема із того, що здійснення транзакцій під час дії постанови НБУ від 22.12.2015 №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» не є достатньою підставою для визнання цих транзакцій нікчемними.
Як було зазначено вище, у частині третій статті 38 Закону № 4452-IV, якою врегульовано заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, визначено підстави, з яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.
Відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За правилами частини першої статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Частина третя статті 38 Закону № 4452-VI містить перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.
При цьому,  Законом України від 16.07.2015 №629-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» (далі - Закон №629-VIII), який набрав чинності 12.08.2015 частину третю статті 38 Закону № 4452-IV доповнено пунктом 9 згідно із яким правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Разом з цим, з метою забезпечення захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банків, вирішення питання щодо відшкодування їм коштів, а також для запобігання таким зловживанням у майбутньому 15.11.2016 за № 1736-VІІІ прийнято  Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживанням у сфері банківських та інших фінансових послуг»  (далі - Закон № 1736-VІІІ), яким також внесені зміни до Закону № 4452-VI.
З пояснювальної записки до проекту Закону № 1736-VІІІ видно, що необхідність прийняття вказаного законопроекту виникла у зв`язку з набуттям розповсюдження схемою, за якою у приміщеннях банку фізичним особам пропонується укладати не договори банківського вкладу з банком, а договори позики з небанківськими фінансовими установами через повіреного, яким виступає банк. При цьому з метою введення в оману споживачів щодо дійсного предмета договору банк відкриває кожному клієнту банківський рахунок, з якого в подальшому кошти перераховуються на рахунки небанківських фінансових установ.
Як зазначено у пояснювальній записці, за даними Фонду, із використанням саме такої схеми було ошукано за посередництвом лише ПАТ «Банк «Михайлівський» 14 тисяч фізичних осіб на загальну суму, що перевищує 1,5 млрд гривень.
Крім того, зловживаючи низьким рівнем правової та фінансової культури фізичних осіб, особливо людей пенсійного віку (понад 45 відсотків фізичних осіб, постраждалих від схеми, реалізованої, зокрема, за участю ПАТ "Банк Михайлівський", є старшими 55 років), банком не надавалася таким особам чітка та однозначна інформація про те, що на кошти, залучені як позика до небанківської фінансової установи, не поширюються гарантії щодо їх відшкодування.
З метою захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банку, в тому числі і клієнтів ПАТ "Банк Михайлівський", та унеможливлення мультиплікації таких схем у майбутньому виникла необхідність внести зміни до  законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", "Про банки і банківську діяльність" та "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" для врегулювання питань:
поширення на зазначених осіб гарантій відшкодування коштів, передбачених  Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";
посилення відповідальності небанківських фінансових установ (у тому числі пов`язаних із банками), якими у зазначений вище спосіб були залучені, як позика, кошти від фізичних осіб;
встановлення заборони фінансовим установам залучати кошти фізичних осіб (крім учасників такої установи) із зобов`язанням щодо їх повернення, у тому числі шляхом отримання позики, у разі якщо це прямо не передбачено законом про діяльність відповідної фінансової установи;
встановлення обов`язку банка при виконанні функцій повіреного, агента, іншого представника або посередника із залучення коштів від фізичних осіб попередньо ознайомлювати у письмовій формі таких фізичних осіб про непоширення на їх кошти, залучені на користь третіх осіб, гарантій, встановлених  Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
19.11.2016 набрали чинності положення пункту 15 Прикінцевих Положень Закону  № 4452-VІ, внесені Законом №1736-VІІІ, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом № 1736-VІІІ віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим  законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.
Фонд зобов`язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності  Законом № 1736-VІІІ  розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26  цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв`язку з їх прирівнянням до вкладників.
Тобто, з метою поширення гарантій Закону № 4452-VI до вкладу були прирівняні кошти фізичних осіб за чітко визначеними ознаками, які при цьому не є вкладом згідно із чинним законодавством. А саме, до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором, і на день набрання чинності  Законом № 1736-VІІІ  віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.
Судом першої інстанції встановлено, що правочин по наданню позивачем позики ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та операції по перерахуванню коштів позичальнику та повернення коштів на рахунок позивача № НОМЕР_1 були вчинені після віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних.
Поряд з цим, під час розгляду справ судами різних юрисдикцій, у рішеннях, які набрали законної сили та, зокрема, у справі № 826/20089/16, суди встановили, що 11.11.2014 між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено Договір доручення № 1, згідно з умовами якого  ПАТ «Банк Михайлівський», в якості повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (далі - клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», як Довірителя, на умовах строковості та платності.
У відповідності до предмету Договору доручення ПАТ «Банк Михайлівський» мав укладати договори, що передбачають отримання/залучення ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою, передбаченою відповідним додатком до даного Договору доручення.
На виконання вищезазначеного Договору доручення ПАТ «Банк Михайлівський» від імені ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладались з фізичними особами (Клієнтами) договори позики за встановленою формою, та залучались кошти на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі - Договір позики).
Зміст вказаних фактичних обставин свідчить про те, що у межах спірних правовідносин ПАТ «Банк Михайлівський» виступав повіреним, хоча про це й не було зазначено у договорі №980-053-000217764, укладеному 07.04.2016 між  ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та позивачем.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач був повідомлений банком під підпис про непоширення гарантій банку на кошти у сумі 22000,00 грн  станом на 19.05.2016, повернуті на рахунок позивача за договором позики з небанківською фінансовою установою від 07.04.2016.
Таким чином, у справі, яка розглядається, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, кошти позивача відповідають чітко визначеним критеріям, визначеним змінами, внесеними до Закону № 4452-VI Законом № 1736-VІІІ, а тому вони прирівнюються до вкладу, а позивач, відповідно - до вкладника.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 11.02.2019 у справі № 815/2737/17, від 21.12. 2019 у справі № 823/1674/18 та від 24.12.2019 у справі № 826/10809/17.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправної бездіяльності Уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» щодо не включення до переліку вкладників позивача та зобов`язання внести зміни та доповнення до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду шляхом внесення відомостей щодо рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а саме 22000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом  першої інстанції пунктів 2, 7- 9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-IV суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки зазначені положення Закону № 4452-IV до спірних відносин за участю ПАТ «Банк Михайлівський» не застосовуються з огляду на те, що ці відносини врегульовано спеціальним Законом № 1736-VIII.
Висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 21.12.2019 у справі №823/1674/18 і такі висновки враховуються судом під час вирішення даної справи.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги стосовно прийнятого судом першої інстанції судового рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги скасування рішення Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання переказу коштів, що здійснений ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 19.05.2016 в сумі 22000,00 гривень з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором №980-053-00047764 від 7 квітня 2016 року" на рахунок № НОМЕР_1 , що належить позивачу -нікчемним, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відмовляючи у задоволенні позову названій частині, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено наявності правових підстав вважати договір нікчемним та, відповідно, застосовувати наслідки нікчемності до даних договорів, так само, як не доведено наявність інших правових підстав, визначених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" для не включення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 
Разом з тим, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим. 
Відповідно до ч.2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Приписами статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлена презумпція правомірності правочину, яка полягає у тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Загальне поняття недійсності правочину встановлено ст. 215 ЦК України відповідно до змісту частин 2 та 3 якої, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Згідно з  ч.4  ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій  статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
З аналізу наведених норм вбачається, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою  статті 38 цього ж Закону  перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону України №4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій  статті 38 Закону №4452-VI.
В свою чергу, правочин є нікчемним відповідно до Закону, а не рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів Банку і видане відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, яке прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах  Великої Палати Верховного Суду по справі  №820/1648/17 від 04.07.2018 року, по справі № 826/1476/15 від 04.07.2018 року,  у постанові Верховного суду від 20.03.2019 року по справі №820/16196.
Таким чином, оскільки рішення є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, воно не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього рішення. Звідси, права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.
В той же час, у постанові від 04.07.2018р. №819/353/16 Велика Палата Верховного Суду у подібних правовідносинах сформувала правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії щодо можливості розгляду в судовому порядку позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення (наказу) в частині визнання нікчемними правочинів, укладених між    банком та позивачем.
Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що встановлена правова природа наказу (рішення) Уповноваженої особи Фонду про визнання правочинів нікчемними унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність встановлених законом підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача в частині скасування рішення щодо визнання правочину нікчемним. Отже, встановлена правова природа такого рішення унеможливлює здійснення судового розгляду вимог щодо його скасування, а тому вимоги про скасування рішення Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання переказу коштів (транзакція), здійснений ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" 19.05.2016 року в сумі 22000,00 (двадцять дві тисячі) гривень з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором № 980-053-00047764 від 7 квітня 2016 року" на рахунок № НОМЕР_1 , що належить позивачу нікчемним, не можуть бути розглянуті в судовому порядку.
Суд також враховує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.03.2020 у справі № 826/12549/17, 26.03.2020 у справі № 826/9559/16, 26.03.2020 у справі № 826/5161/17, 30.03.2020 у справі № 826/2194/17, 02.04.2020 у справі № 822/2593/16, 07.04.2020 у справі № 804/5248/17, від 09.04.2020 у справі №826/2606/17, від 10.04.2020 у справі № 823/1935/17, від 10.04.2020 у справі № 520/8825/18, від 10.04.2020 у справі №   826/9150/16 у подібних правовідносинах щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України  суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відтак, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у частині відмови у задоволенні позову про  скасування рішення уповноваженої особи Фонду рішення суду першої інстанції в частині визнання нікчемними правочинів, укладених між    банком та позивачем слід скасувати та  в силу вимог статті 319 КАС України провадження в цій частині закрити.
Стосовно вимог апелянта щодо сплати судового збору, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду першої інстанції за подання адміністративного позову подано квитанції про сплату судового збору на суму 760,40 грн та 8,00 грн (а.с. 4,46).
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною третьою статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, оскільки відповідачем у цій справі є уповноважена особа, яка в силу приписів Закону №4452-VI є працівником Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку, то понесені витрати на сплату судового збору належить стягнути саме з Фонду як суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження.
Згідно із частиною першою статті 47 БК України  відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів.
Проте Фонд не зареєстровано в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, який формується відповідно до Порядку формування Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від  22 грудня 2011 року №1691 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 січня 2012 року за №33/20346), тобто цей орган не отримує бюджетні асигнування.
Згідно з приписами пункту 6.8 глави 6 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 5 липня 2012 року №2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за №1581/12/21893), оплата витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідації, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. До цих витрат, зокрема, належать витрати на сплату судового збору.
Аналогічна позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі №826/9960/15, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.04.2020 року у справі № 826/19011/16, від 23.01.2020 у справі № 815/5953/17.
З урахуванням наведеного, суд доходить до висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судових витрат зі сплати судового збору  у сумі 760,40 грн.
Відповідно до ч. 1  ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2ст. 242 КАС України).
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 КАС України).
Згідно з п.1 ч.1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України  судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями  238,  240  цього  Кодексу.
Відповідно до ч. 1  ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення по справі були допущені порушення норм матеріального права, а тому вказане рішення підлягає частковому скасуванню, зокрема в частині відмови в задоволенні вимог про скасування рішення Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" про визнання переказу коштів (транзакція), здійснений ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" 19.05.2016 року в сумі 22000,00 (двадцять дві тисячі) гривень з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором № 980-053-00047764 від 7 квітня 2016 року" на рахунок № НОМЕР_1 , що належить позивачу- нікчемним, оскільки в цій частині провадження підлягає закриттю; а також в частині стягнення судових витрат зі сплати судового збору з прийняттям у вказаній частині нового судового рішення.
В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.  242,  243,  250,  308,  310,  311,315,  317,319,  321,  322,  325,  328,329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський"  Паламарчука Віталія Віталійовича  задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі № 460/4222/19    скасувати в частині: присудженого на користь   ОСОБА_1  судового збору з Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський"; відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування рішення Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський"    Волкова Олександра Юрійовича про визнання переказу коштів (транзакція), здійснений ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" 19.05.2016 року в сумі 22000,00 (двадцять дві тисячі) гривень з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором № 980-053-00047764 від 7 квітня 2016 року" на рахунок № НОМЕР_1 , що належить позивачу, нікчемним.
Ухвалити у вказаній частині постанову, якою:
-          закрити у справі провадження в частині позовної вимоги про скасування рішення Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський"    Волкова Олександра Юрійовича про визнання переказу коштів (транзакція), здійснений ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" 19.05.2016 року в сумі 22000,00 (двадцять дві тисячі) гривень з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором № 980-053-00047764 від 7 квітня 2016 року" на рахунок № НОМЕР_1 , що належить позивачу- нікчемним;
-          стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) за рахунок коштів Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" – з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (код ЄДРПОУ 21708016, вул. Січових Стрільців, 17, Київ, 04073) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 760,40 грн.
В іншій частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі № 460/4222/19 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 14 травня 2020 року.