ПОСТАНОВА
Іменем України

14 травня 2020 року 
Київ
справа №161/2437/16-а
адміністративне провадження №К/9901/22139/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О. А.,
суддів: Білак М. В., Калашнікової О. В., 
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до рядового поліції роти № 2 батальйону № 1 м.Луцька Новосада Павла Васильовича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамента патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції на постанову Рожищенського районного суду Волинської області від 31 серпня 2016 року, прийняту у складі судді Панасюка С.П., та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: Шавеля Р.М. (головуючий), Бруновсьої Н.В., Гулида Р.М.
І. Суть спору:
1.  ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до рядового поліції роти № 2 батальйону № 1 м. Луцька Новосада Павла Васильовича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамента патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 17.01.2016.
2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що при винесені постанови про накладення адміністративного стягнення відповідачем йому не було роз`яснено права, передбачені  ст. 268 КУпАП, в зв`язку з чим від підпису в графі «права роз`яснено» він відмовився. Працівники поліції винесли постанову, не взявши до уваги його пояснення, відповідно до яких він здійснив зупинку в стані крайньої необхідності для перевірки стану 11-ти місячної дитини, яка почала дуже голосно кричати, при цьому вибрав перше можливе місце зупинки автомобіля для відвернення можливої шкоди здоров`ю дитини.
3. Відповідач позов не визнав. У запереченні проти позову наполягав на безпідставності останнього та просив відмовити в його задоволенні з огляду на законність і обґрунтованість спірної постанови.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. 17.01.2015 відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ПС2  №802294 за те, що він 17.01.2016 о 11 год. 30 хв., в м.Луцьку по вул. Карпенка-Карого, 8, здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та визнано його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1  ст. 122 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 250 грн.
5. Вважаючи вищеозначену постанову протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
6. Рожищенський районний суд Волинської області постановою від 31 серпня 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року, позов задовольнив.
7. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при винесені постанови про адміністративне правопорушення зі сторони особи, яка винесла постанову, допущено ряд процесуальних порушень, зокрема: не враховано особу порушника, ступінь його вини, не зазначено свідків, які були присутніми на місці події, не взято до уваги пояснення позивача, не роз`яснено права, передбачені ч. 1  ст. 268 КУпАП, також не враховано характеру вчиненого правопорушення, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Крім того, судами зазначено, що позивач у розглядуваному випадку діяв у стані крайньої необхідності, оскільки його 11-місячна дитина була пасажиром та сиділа пристебнутою в дитячому автомобільному кріслі зліва на задньому сидінні, остання почала голосно кричати, тому для перевірки стану дитини і для відвернення можливої шкоди здоров`ю дитини, ОСОБА_1 вибрав перше за можливе місце зупинки автомобіля.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
8. Департамент патрульної поліції подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.
9. У скарзі відповідач просить скасувати оскаржувані судове рішення та ухвалити рішення про відмову в позові.
10. Касаційна скарга обґрунтована тим, що розгляд справи проведений із порушенням встановлених строків її розгляду. Окрім цього, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача був проведений із дотриманням вимог закону; позивачем не доведено його перебування у стані крайньої необхідності під час здійснення зупинки в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Також на той час в автомобілі позивача перебувала його дружина та 8-річний син, через що уявна небезпека могла бути усунута іншими засобами.
11. У запереченні на касаційну скаргу позивач вказує на її безпідставність та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін.
V. Оцінка Верховного Суду
12. Відповідно до  стаття 159 КАС України  в редакції, яка діяла на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
13.  За приписами частин першої, третьої  статті 2 цього ж Кодексу  завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
14.  Частини перша, друга статті 71 згаданого Кодексу визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
15.  За змістом частини першої  статті 99 КАС України  у згаданій редакції звернення позивача до суду та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
16.  Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга зазначеної статті).
17.  Частиною третьою цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
18.  Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (частина четверта зазначеної норми процесуального закону).
19.  За правилами пункту 3 частини першої  статті 288 КУпАП  у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному  Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
20.  Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу (стаття 289 КУпАП  у згаданій редакції).
21.  Відповідно до частини першої  статті 100 КАС України  в редакції, яка діяла на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
22.  Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (частина друга зазначеної статті).
23.  Аналогічні вимоги закріплені у статті 123 чинної редакції  КАС України, а саме:
У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
24.  За змістом указаних норм процесуального закону законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
25.  При цьому Верховний Суд наголошує на тому, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство України не передбачало можливості досудового вирішення спору у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
26.  Своєю чергою, пункт 3 частини першої  статті 288 КУпАП  встановлює альтернативні способи оскарження відповідних рішень суб`єктів владних повноважень - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду в порядку  КАС України.
27. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №356/702/17.
28.  Пунктом 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
29.  У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
30.  У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.
31.  Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
32.  Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 25 лютого 2016 року звернувся до суду з позовом про скасування постанови від 17 січня 2016 року. Копію останньої вручено позивачеві 20.01.2016.
33.  Отже, позивач пропустив установлений  статтею 289 КУпАП десятиденний  строк на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, безпідставно пославшись на можливість урегулювання цього спору в досудовому порядку.
34.  Жодних аргументів щодо наявності обставин, які би свідчили про відсутність у об`єктивної можливості вчасно звернутись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 не навів, відповідних доказів до суду не надав.
35.  Своєю чергою, залишивши поза увагою питання пропуску позивачем строку звернення до суду, суд першої інстанції в порушення принципу офіційного з`ясування обставин справи, не дослідив належним чином указане питання. Апеляційний суд на вказані порушення уваги також не звернув.
36.  Також слід додати, що з огляду на приписи  статті 159 КАС України  в редакції, яка діяла на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.
Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
37.  Відповідно до Висновку Консультативної ради європейських суддів від 18 грудня 2008 року № 11 (2008) до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, якість судового рішення залежить, головним чином, від якості його обґрунтування, при цьому викладення підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але є насамперед гарантією проти свавілля, оскільки, по-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати доводи, що становлять основу рішення та забезпечують його правомірність; по-друге, дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система. Підстави прийняття рішення повинні бути узгодженими, чіткими, недвозначними й несуперечливими та давати можливість читачеві прослідкувати логіку міркувань, що призвели до ухвалення суддею рішення. До того ж, обґрунтування повинно засвідчувати дотримання суддею принципів, проголошених Європейським судом з прав людини (а саме додержання прав сторони захисту та права на справедливий суд). Крім того, визнаючи повноваження судді тлумачити закон, слід пам`ятати також і про обов`язок судді сприяти встановленню юридичної визначеності, адже вона гарантує передбачуваність змісту та застосування юридичних норм, сприяючи тим самим забезпеченню високоякісної судової системи.
38. Таким чином, зважаючи на приписи  статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
39.  Судам під час нового розгляду необхідно дослідити причини пропуску позивачем строку звернення до суду на предмет їх поважності та надати детальну оцінку спірним правовідносинам крізь призму частини другої  статті 2 КАС України  із урахуванням установленого  статтею 6 цього Кодексу  принципу верховенства права.
VІI. Судові витрати
40.  Оскільки адміністративна справа повертається на новий розгляд до суду першої інстанції, питання про розподіл судових витрат у порядку  статті 139 КАС України  не вирішується.
Керуючись статтями  3,  341,  345,  349,  350,  351,  355,  356,  359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.
2. Постанову Рожищенського районного суду Волинської області від 31 серпня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року у справі №161/2437/16-а скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до Рожищенського районного суду Волинської області.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська

Судді                                                                                                    М. В. Білак

                                                                                                    О. В. Калашнікова