ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5274/19                                                Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Оксененка О.М., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни про визнання протиправними та скасування постанов, 

ВСТАНОВИВ

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати протиправними та скасувати:
- постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про відкриття виконавчого провадження від 30.08.2019 ВП № 59923645; 
- постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про арешт коштів боржника від 04.09.2019 ВП № 59923645.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що спірні постанови прийнято приватним виконавцем протиправно, оскільки відкрито виконавче провадження без дотримання вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», не за місцем проживання позивача, перебування або знаходження його майна, з порушенням правил територіальної діяльності. Також постанова про арешт коштів боржника передчасно винесено без дотримання терміну на добровільне виконання виконавчого документу, а арешт накладено на «картковий рахунок», що не передбачено законодавством.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року  у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог позивача.
Зокрема, апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції помилкового дійшов висновку, що оскільки грошові кошти є майном та знаходяться на рахунку в АТ «Банк Форвард» (м. Київ), то приватний виконавець Павелків (Вольф) Т.М. по виконавчому округу м. Києва мала право відкрити провадження, так як кошти на цьому рахунку відсутні. 
Скаржник зауважує, що наявність самого лише рахунку не може бути підставою для відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням банку, а сам по собі розрахунковий рахунок майном не являється. 
Позивач вказує на те, що постанова про арешт коштів боржника від 04.09.2019, згідно якої було арештовано рахунок у АТ КБ «Приватбанк», на який зараховується заробітна плата, є похідною від відкриття виконавчого провадження та виноситься вже після винесення постанови по відкриття виконавчого провадження. 
Крім того, за відсутності законних підстав для відкриття виконавчого провадження, відсутні підстави і для арешту коштів боржника. 
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах   доводів   та   вимог апеляційної скарги.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 06.08.2019 р. приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. було вчинено виконавчий напис № 1884 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фарвард» заборгованості у розмірі 25  451, 97 грн.
В подальшому, стягувачем до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни було надано заяву від 20.08.2019 р. про примусове виконання рішення, в якому стягувач просив відкрити за місцем знаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку № НОМЕР_1  відкритого в  АТ «Банк «Фарвард, який розташований за адресою: м. Київ, вул.. Саксаганського, 105 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису.
Приватним виконавцем Вольф Тетяною Леонідівною постановою від 30.08.2019р.  відкрито виконавче провадження № 59923645 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса ІМНО Київської області Кондратюк В.С. від 06.08.2019 № 1884 про стягнення з ОСОБА_1  на користь АТ «Банк «Фарвард» заборгованість у розмірі 25  451, 97 грн.
Крім того, постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф ) Тетяни Леонідівни від 04.09.2019 р. в рамках виконавчого провадження № 59923645 накладено арешт на кошти боржника.
Не погоджуючись з вказаними постановами про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.
Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон).
Пунктом 1 частини 1  статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року  (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених  законом  випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених  законом  або міжнародним договором України.
Частиною 1  ст. 5 Закону № 1404-VIII  встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом  випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного  Законом України «Про виконавче провадження»  (ч. 1  ст. 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).
Відповідно до ч. 3 ст.  22, п. 4 ч. 1 ст.  23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України. Міністерство юстиції України забезпечує ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України. У Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частинами 2, 4  ст. 24 Закону № 1404-VIII  встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Згідно з п. 1 ч. 1, ч.ч. 3, 7  ст. 26 Закону № 1404-VIII  виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.
Отже, виходячи з аналізу вказаних норм, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
Згідно з п. 4 ч. 2  ст. 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Відповідно до ч. 3.1  ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"  передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Згідно з ч.ч. 6.1, 6.2  ст. 6 вказаного Закону  банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.
Пунктом 7.1.5  ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"  встановлено, що зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.
Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України,   майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Одним із різновидів майна є гроші (ст.ст. 177, 179 ЦК України).
Грошові кошти на рахунках банку в розумінні глави 13 Цивільного кодексу України є майном.
Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Банк «Фарвард» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т. Л. із заявою №1/1/4-978/163 від 20.08.2019 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса ІМНО Київської області Кондратюк В.С. від 06.08.2019 № 1884, в якій вказало на відкритий боржником банківський рахунок.
За таких обставин, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т. Л. мала право приймати до виконання виконавчий напис за місцезнаходженням майна боржника, а саме - грошових коштів боржника на рахунку у банківській установі міста Києва, та не порушено вимог щодо територіальності з відкриття ним виконавчого провадження.
Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом в постанові від 27 грудня 2019 року у справі 905/584/19.
Щодо позовної вимог про скасування постанови про накладення арешту на кошти боржника колегія суддів зазначає наступне.
За приписами статті 48 Закону № 1404-VIII встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Частиною другою статті 56 Закону № 1404-VIII зокрема передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Так, приватним виконавцем Вольф Т. Л. у постанові про накладення арешту на кошти боржника накладено арешт крім коштів, що містять на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які  заборонено законом та належать боржнику.
Таким чином, відповідач визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством.
З  огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 30.08.2019 ВП № 59923645 та про арешт коштів боржника від 04.09.2019 ВП № 59923645.
Доводи апелянта про те, що постановою про арешт коштів боржника від 04.09.2019 р., згідно якої було протиправно арештовано рахунок у АТ КБ «Приватбанк», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки рахунок на який накладено арешт в АТ КБ «Приватбанк», не відноситься до рахунку із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законодавством. Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів стосовно підтвердження заборони звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунку в АТ КБ «Приватбанк».
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий        суддя                                                      І.О. Лічевецький

                          суддя                                                                                                           О.М. Оксененко

                                                         суддя                                                                                                           В.П. Мельничук