КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД                                      
                                                                                03680, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А

Справа №  761/ 19553/19                                                                                        Головуючий у 1 інстанції - Осаулов  А.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1779/2020                                                   Доповідач - Мараєва Н.Є. 

                                                        ПОСТАНОВА 
                                                   ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
22.05.2020 р.   Київський  апеляційний  суд  в складі  суддів судової  палати з розгляду 
цивільних  справ :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів -  Заришняк Г.М., Рубан С.М.
Розглянули у порядку  письмового  провадження в приміщенні Київського  апеляційного 
суду
Цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1   та  її
        представника  
на  рішення  Шевченківського районного суду м. Києва від  27.08.2019 р.
в справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів 
фізичних осіб 
       про стягнення коштів упущеної вигоди, інфляційних втрат, трьох відсотків річних 
та моральної шкоди
Заслухавши  доповідь  судді Мараєвої Н.Є. ,  перевіривши  
матеріали   справи, обговоривши  доводи  апеляційної  скарги, колегія суддів,-
                                                             В с т а н о в и л а :
 
Рішенням  Шевченківського районного суду м. Києва від 27.08.2019 р. відмовлено в  задоволенні позову ОСОБА_1   до Фонду гарантування вкладів  фізичних осіб   про стягнення  коштів упущеної вигоди, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди.
В апеляційній скарзі позивачка та її представник просять це рішення скасувати  і постановити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема,  що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга  задоволенню не підлягає з таких  підстав.
Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 11.02.2016 року позивачка уклала з ПАТ «Банк Михайлівський» договір депозитного рахунку «Супердохідний тиждень +» (вільний) № НОМЕР_1 , відповідно до якого розмістила у банку кошти в розмірі 92 250 грн., строком до 12.02.2017 р.  (а.с.56).
Відповідно до ч.1 ст.1058  ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно ч.2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. 
На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 р. № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 р. № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 р. № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 р. №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». 
На підставі п.2 ч.5 ст.2,  ч.1 ст.35, ч.5 ст.44, ч.3 ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»  виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21 червня 2018 р. № 1758 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» строком на два роки з 13 липня 2018 року до 12 липня 2020 року включно. 
Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Згідно цього закону з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст.46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст.52 вказаного Закону.
Так, обґрунтовуючи позов, позивачка, зокрема, зазначала що вона неодноразово зверталася до банку-агенту ПАТ «Альфа-банк» з вимогою повернення коштів за вказаним банківським вкладом.
Посилалася на те, що 2 вересня 2016 р. ПАТ «Банк «Михайлівський» повідомив її, що виплати коштів за рахунками № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 тимчасово обмежені на строк до шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку у зв`язку із необхідністю перевірки правочинів (в тому числі і договорів) на предмет виявлення правочинів (в тому числі, і договорів), що є нікчемними відповідно до вимог ч.2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
Відповідно до ст.26  цього Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру  відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.
Судом встановлено, що 15 вересня 2016 року через банк-агент ПАТ «Альфа-Банк» ОСОБА_1 отримала кошти у розмірі 92 401 грн., які обліковувались за рахунками Позивача в ПАТ «Банк Михайлівський».
Залишок коштів у розмірі 89 112 грн., що обліковувались за рахунками позивачки  в ПАТ «Банк Михайлівський», ОСОБА_1 отримала через банк-агент ПАТ «Альфа-Банк» 04 листопада 2016 року.
Крім того, обгрунтовуючи позов, позивачка зазначала, що незважаючи на те, що відповідно до опублікованої інформації на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виплати гарантованої суми вкладникам через банки - агенти розпочалися 15.07.2016 року,  звернувшись до відповідача про включення її до переліку вкладників, дізналася, що виплати коштів тимчасово обмежено строком до шести місяців, у зв`язку із проведенням перевірки правочинів, та, як наслідок, отримала  гарантовану суму відшкодування лише  15.09.2016 р., тобто із  затримкою у 62 дні, та 04.11.2016 року  - із затримкою на 165 днів.
Тобто, на думку позивачки, між нею та відповідачем виник спір у зв`язку із неналежним виконанням грошового зобов`язання з повернення грошових коштів (гарантованої суми відшкодування), що, є підставою для стягнення з відповідача трьох відсотків річних з урахуванням інфляції, упущеної вигоди та моральної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно  ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно ст.625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Згідно  висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 16.08.2018 р. у справі № 686/21962/15-ц, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
В свою чергу, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
Відповідно до ст. 27 цього Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.
Також статтею 27 вказаного Закону встановлено, що Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону; переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане; перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу підстав, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.
Судом встановлено, що у Фонду гарантування відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовується виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників.
Законодавство не покладає обов`язок на Фонд враховувати під час складання Загального реєстру інші документи, окрім Переліку рахунків вкладників.
Перелік, який складається Уповноваженою особою та Загальний реєстр, який затверджується Фондом гарантування, є різними за суттю, змістом та призначенням документами. Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників Формується та затверджується Фондом на підставі Переліку. Перелік, який складається уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом гарантування.
Згідно ст.28 вказаного Закону передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування. 
Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). 
Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своєму офіційному веб-сайті про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування. 
Оскільки, строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» - до 12.07.2020 року, документи про ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб не подавались. 
Таким  чином, на час розгляду справи строк здійснення виплат вкладникам гарантованого відшкодування не сплинув. 
До того ж,  суд  правильно вважав, що з боку відповідача права позивача на отримання гарантованої суми порушено не було, оскільки Фонд здійснює виплати виключно на підставі поданих уповноваженою особою Фонду списків, і на час їх подачі. 
Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 
Збитками, в розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Згідно постанови Верховного Суду від 26.03.2018 року у справі № 61-1912свІ8, упущеною вигодою вважаються не отримані доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушеним. Позивач повинен довести, що з вини відповідачів він не отримав прибуток, на який мав право розраховувати. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум.  
При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).
Між тим, особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі неналежного виконання зобов`язання іншою особою. Позивач обґрунтовуючи суму збитків, вдався до припущення про можливість отримання ним прибутку, тоді як законодавець вимагає доведеності реальної можливості отримання коштів за умови належного виконання зобов`язань. Позивачем не надано доказів того, що він реально міг отримати таку вигоду, розмістивши кошти на депозитному рахунку в іншому банку, пояснення позивача вказують на  наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення.
Крім того, за умовами п.п.3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, нені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.
З огляду  на  викладене, суд першої інстанції правильно дійшов  висновку, що  виходячи із вищенаведених положень законодавства та обставин справи, позовні вимоги в частині стягнення з Фонду  гарантування упущеної вигоди, інфляційних втрат та трьох відсотків річних є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню.
Також, суд обґрунтовано  дійшов  висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про  стягнення моральної шкоди,  що  позовні  вимоги в  цій  частині  також  є недоведеними, що  позивачкою не надано жодних доказів завдання їй моральної та шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд також правильно вважав, що  з огляду  на  викладене не  підлягає задоволенню вимога  про покладення   судових  витрат на  відповідача.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування  не може ґрунтуватися на припущеннях. 
За  таких обставин  судова  колегія  вважає, що  суд  першої   інстанції дійшов  обґрунтованого  висновку  щодо   відсутності  підстав  для  задоволення  позовних  вимог.
Судом  повно  з`ясовано  обставини  справи, дана належна оцінка доказам. 
Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують.  
Підстав для скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368,  374, 375, 376, 381- 384, ч.1 ст.369 ЦПК України, колегія суддів, -
                                                        П о с т а н о в и л а :   
Апеляційну скаргуОСОБА_1   та  її  представника  - залишити без задоволення, а  рішення  Шевченківського районного суду м. Києва від  27.08.2019 р. - залишити  без  змін. 
Постанова  оскарженню  не підлягає.
 
Головуючий  :   
                                                                       Судді :