Постанова
Іменем України 
 
25 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 127/24849/16
провадження № 61-36509св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,    
 
учасники справи:
заявник  -   ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи - старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного управління територіального управління юстиції у Вінницькій області Покиньчереда Наталія Григорівна, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Вінницької області від 05 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Шеремети Т. М., Панасюка О. С., Ковальчука О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення та дії старшого державного виконавця  Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного управління територіального управління юстиції у Вінницькій області  (далі -  Центральний ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області)                          Покиньчереди Н. Г, у якій уточнивши свої вимоги, просила:
-    визнати рішення та дії старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Покиньчереди Н. Г. при виконанні виконавчого листа № 127/24849/16-ц, виданого 02 березня 2017 року за рішенням суду щодо стягнення судового збору в сумі                             551, 20 грн, в частині винесення постанови про  арешт майна боржника такими, що порушують її права;
  - скасувати постанову від 19 липня 2017 року про арешт її майна,  як таку, що видана з порушенням норм  Закону України «Про виконавче провадження».  
Посилалась на те, що, накладаючи арешт на її майно, державний виконавець не дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження», чим порушив її права та законні інтереси.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою  Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня                 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області                   Покиньчереди Н. Г. щодо прийняття постанови про арешт майна боржника від 19 липня 2017 року у виконавчому провадженні                                  № 54334841.  
Скасовано постанову про арешт майна боржника від 19 липня 2017 року                    у виконавчому провадженні № 54334841. 
Суд першої інстанції виходив із того, що старший державний виконавець Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області                   Покиньчереда Н. Г., накладаючи арешт на все майно боржника, не дотрималася порядку, встановленого законом. 
Також суд першої інстанції, керуючись нормами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», зазначив, що арешт міг бути накладений лише на рухоме майно боржника і лише після його опису, що не було здійснено державним виконавцем.     
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Вінницької області від 05 квітня 2018 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня                      2018 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що державний виконавець при винесенні постанови про арешт майна боржника діяв у спосіб та у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» і його діями права та законні інтереси боржника ОСОБА_3 не порушені. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та  залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.    
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_3 аргументована тим, що апеляційним судом не дотримано вимог законодавства, встановлено обставини за відсутності належних доказів, постанова ґрунтується на припущеннях, внаслідок чого неправильно застосовані норми матеріального права.  
Відзив/заперечення на касаційну скаргу 
Старший державний виконавець Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Покиньчереда Н. Г. подала відзив, у якому просить залишити без змін оскаржувану постанову апеляційного суду як таку, що прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії  старшого державного виконавця  Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Покиньчереди Н. Г.
Витребувано із Вінницького міського суду Вінницької області зазначену справу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Апеляційний суд установив, що 19 липня 2017 року старший державний виконавець Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Покиньчереда Н. Г. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 54334841 за виконавчим листом від 02 березня           2017 року № 127/24849/16-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь   ОСОБА_2 судового збору в розмірі 551,20 грн.   
Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження старший державний виконавець Покиньчереда Н. Г. винесла постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору (основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів) у сумі 756, 32 грн.  
01 серпня 2017 року ОСОБА_3 сплатила борг перед стягувачем на суму 551,20 грн, а також виконавчий збір у розмірі 55,12 грн, що підтверджено відповідними квитанціями. 
21 серпня 2018 року старший державний виконавець Центрального  Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області                  Покиньчереда Н. Г. винесла постанову, якою стягнуто з боржника витрати на проведення виконавчих дій в сумі 150,00 грн.  
Згідно з розпорядженням № 543344841/25, затвердженим 20 грудня                      2018 року, грошові кошти в сумі 150,00 грн надійшли 14 грудня 2017 року на рахунок Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 127/4849/16-ц.  
20 грудня 2017 року старшим державним виконавцем Центрального  ВДВС м. Вінниця ГТУЮ  у Вінницькій області Покиньчередою Н. Г.  винесено постанову про закінчення виконавчого провадження                               № 54334841 за виконавчим листом від 02 березня 2017 року                                   № 127/24849/16-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь                        ОСОБА_2   судового збору в розмірі 551, 20 грн. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Копію постанови направлено сторонам та органу, що видав виконавчий документ.  
Згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація та вилучення запису), Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження від 20 грудня 2017 року № 54334841, за виконавчим листом від 02 березня 2017 року № 127/24849/16-ц вилучено запис 16410336 з контрольною сумою НОМЕР_1 .  
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права    
Відповідно до  статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею  18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 6 частини третьої  статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на кошти боржника, конкретне майно боржника накладається, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах чи конкретне майно боржника. 
На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. 
Згідно з  абзацом третім частини другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Таким чином, вказана норма закону закріплює альтернативу дій державного виконавця: або арешт, або опис та арешт. 
За змістом вказаної норми Закону державний виконавець вправі вибирати алгоритм своїх дій при здійсненні виконавчого провадження, при цьому положення  Закону України «Про виконавче провадження» не містять обмеження щодо накладення арешту на майно розміром суми, що підлягає стягненню.  
Апеляційний суд установив, що арешт на майно боржника ОСОБА_1  накладений одночасно з відкриттям виконавчого провадження відповідно до вимог статті 56 Закону України «Про виконавче провадження, що також підтверджується матеріалами справи.
Тобто, державний виконавець при винесенні постанови про арешт майна боржника діяв у спосіб та у відповідності з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» і його діями не порушено права та законні інтереси боржника ОСОБА_1 . 
Виходячи зі встановлених, на підставі поданих сторонами доказів,   обставин, та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 .  
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не містять у собі посилань на обставини чи докази, які спростовують висновок апеляційного суду, а зводяться до незгоди з висновком апеляційного суду та переоцінки встановлених  судом обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,                   від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для  залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін. 
Керуючись статтями 389, 400,  401 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову апеляційного суду Вінницької області від 05 квітня 2018 року  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.    

Судді:                                                                                      В.  І.  Журавель

                                                                                                 Н. О. Антоненко

                                                                                                 М. М. Русинчук