ПОСТАНОВА
Іменем України

29 квітня 2020 року 
Київ
справа №759/3159/17
адміністративне провадження №К/9901/43296/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Рибачука А.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м.Києва від 26 квітня 2017 року у складі судді Петренко Н.О. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Бужак Н.П.. Костюк Л.О., Троян Н.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Літочківської сільської ради Броварського району Київської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, розпорядження землями держави,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Літочківської сільської ради Броварського району Київської області (надалі по тексту - відповідач), в якому просив визнати дій сільської ради незаконними, зобов`язати скасувати рішення від 14.03.2014 та зобов`язати сільську раду прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 від 20.07.2011, задовольнивши її у повному обсязі.
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року, відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що висновки судів попередніх інстанцій в частині того, що сільська рада не вправі самостійно вирішувати питання скасування прийнятого раніше рішення протирічать рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частини першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" (Справа про скасування актів органів місцевого самоврядування, №7-рп/2009, від 16.04.2009) відповідно до якого вказано, що стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийнятті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. 
Відзиву на касаційну скаргу відповідачем до суду не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
У ході розгляду справи судами встановлено, що 20.07.2011 ОСОБА_1 звернувся до Літочківської сільської ради із заявою в якій просив відповідно до ч.6 ст. 118 Земельного Кодексу України, на підставі п.14 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" виділити земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку. Згідно поданої заяви вбачається, що позивачем не було зазначено розмір земельної ділянки, який він просив виділити.
Рішенням Літочківської сільської ради Броварського району Київської області від 14 березня 2014 року №273-33-6 надано дозвіл громадянам, у т.ч. числі і позивачу, на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Літочки Броварського району Київської області (згідно з додатком). Із додатку до рішення №273 вбачається, що вищезазначеним рішення надано дозвіл на розробку проекту також іншим особам, а всього вісьмом особам, у розмірі 0,1200 га.
Листом Літочківської сільської ради Броварського району Київської області від 28.07.2014 позивача повідомлено про те, що його заява про надання другої земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку розглянута на 36 сесії 25.07.2014 та в її задоволенні відмовлено, оскільки відповідно до п. 4 ст. 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Рішенням Літочківської сільської ради Броварського району Київської області від 23.08.2016 відмовлено позивачу в задоволенні заяви про скасування прийнятого рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1200 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та прийняти нове у зв`язку з тим, що сесія сільської ради не може скасувати рішення від 14.03.2014, так як на це немає законних підстав.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, вказав, що сільська рада не вправі самостійно вирішувати питання скасування прийнятого раніше рішення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Конституційним Судом України в рішенні № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
З вказаного вбачається, що право ради скасовувати свої рішення існує виключно у випадках, що передбачені Конституцією та законами України.
Це підтверджується й змістом мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року, де приведений аналіз законодавства із конкретними випадками, у яких закон надає право органів місцевого самоврядування скасовувати та змінювати свої рішення.
Проте, законодавство не містить положень, що уповноважують місцеві ради скасовувати або визнавати нечинними власні рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
За змістом вказаного рішення Конституційного Суду України орган місцевого самоврядування має право скасовувати власні рішення, зокрема, лише в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто, якщо право органу місцевого самоврядування скасувати певне рішення не передбачене законом, таке рішення скасовувати не можна у будь-якому випадку.
Якщо ж право органу місцевого самоврядування скасовувати певне рішення передбачено законом, то, відповідно, таке рішення може бути скасовано, однак, за виключенням випадків, коли відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.
Таким чином, питання реалізації  скасованого власного рішення органу місцевого самоврядування має значення лише тоді, коли  йдеться про випадки, у яких право на скасування таких рішень безпосередньо передбачено законом. В інших випадках - орган місцевого самоврядування не має права скасовувати власні рішення, не залежно від їх реалізації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 318/969/17. 
Отже, рішення Літочківської сільської ради Броварського району від 14.03.2014 може бути скасовано лише у судовому порядку, сільська рада не має повноважень на його скасування, оскільки це не передбачено законом, але наразі це не є предметом порушеного позивачем спору.
Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Святошинського районного суду м.Києва від 26 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                         А.Ю. Бучик
Судді                                                                                                                      Л.Л. Мороз
          
                                                                                                    А.І. Рибачук