Номер провадження: 22-ц/813/3243/20
Номер справи місцевого суду: 522/5079/15-ц 
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В. 
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 27

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2020 року                                                                        м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2019 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, –
ВСТАНОВИВ:

12 березня 2015 року представник ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся з позовом в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 15004763, 25 грн. Стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 3654, 00 грн (т.1, а.с 2-70).
04 листопада 2019 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (головуючий суддя Домусчі Л.В.) клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі залишено без задоволення. Клопотання представника позивача про зупинення провадження задоволено. Зупинено провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості до набрання законної сили судовим рішенням у справі №522/14971/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області Манюти Сергія Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію (т.3, а.с 3-6).
23 грудня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу до Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2019 року. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції зазначивши цивільну справу до якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети та підстави спорів у справах та не вказав у чому полягає пов`язаність справ. Окрім цього ОСОБА_1 зазначає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не повідомили суд про те, що 02.07.2019 року державним реєстратором Манютою С.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що на думку скаржника є відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України підставою для припинення зобов`язання і відповідно для закриття провадження у зазначеній цивільній справі. Окрім цього, на підставі наведених вище фактів, на думку скаржника, у справі наявні докази, що дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), що є предметом судового розгляду. Скаржник просить скасувати оскаржувану увалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.3, а.с 8-9).
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2019 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що предметом первісних позовних вимог у даній справі є вимоги банку щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь товариства заборгованості за кредитним договором №10/07-О від 03.12.2007 року.З метою забезпечення кредитного договору 03 грудня 2007 року було укладено іпотечний договір між Позивачем та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 5921. Відповідно до іпотечного договору відповідачка передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , право банку на іпотечне майно відповідачкою не визнається, про що свідчить поданий нею позов до ТОВ «Кредитні ініціативи», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області Манюти Сергія Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію (справа №522/14971/19).
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Згідно до п.5 ч.1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, 12.03.2015 року надійшов позов ТОВ «Кредитні ініціативи», пред`явлений до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , за яким позивач просив солідарно стягнути з відповідачів на користь товариства заборгованість за кредитним договором №10/07-О від 03.12.2007 року у розмірі 15 004 763, 25 грн., з яких: - за кредитом – 3 124 505, 94 грн..; - за відсотками – 3 309 768, 97 грн.; - пеня за останній рік – 8 570 488, 34 грн. (т.1, а.с 2-70).
З метою забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором, 03 грудня 2007 року було укладено іпотечний договір між Позивачем та 
ОСОБА_1 звернулась із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Манюта Сергія Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію. (справа №522/14971/19). Ухвалою суду від 13.09.2019 року провадження у даній справі було відкрито (с. Шенцева О.П.).
04.12.2019 року представник позивача подав до суду клопотання щодо зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 522/14971/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області Манюти Сергія Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію. Представник вважає, що дані справи є взаємопов`язаними оскільки підставою подання позову є факт реєстрації права власності на об`єкт іпотеки, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, заборгованість за яким є предметом у даній справі. Так перехід права власності на іпотечне майно до іпотекодержателя є підставою для відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у даній цивільній справі, теоретичне скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки унеможливить захист права кредитора (т.2 а.с.234-244).
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ст.33 Закону України «Про іпотеку»).
Тобто законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
Таким чином, законодавчо передбачена можливість сторін встановити у договорі іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя можливість, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання залишаються дійсними.
Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви позивачем було додано копію кредитного договору № 10/07-О від 03.12.2007 року, у п. 4.1.2. якого зазначено, що передача квартири АДРЕСА_1 в іпотеку оформляється окремим договором – Договором іпотеки від 03.12.2007 року. Проте матеріали справи не містять зазначеного вище іпотечного договору, отже з матеріалів справи встановити погодження чи непогодження умов позасудового врегулювання задоволення вимог за основним зобов`язанням та його наслідків неможливо. Таким чином посилання сторони на державну реєстрацію іпотечного майна (квартири АДРЕСА_1 ), що відбулась в рахунок погашення заборгованості за основним зобов`язанням, як на підставу для відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у даній цивільній справі не підтверджується матеріалами. На підставі вищевикладеного необґрунтованим та передчасним є висновок суду першої інстанції, щодо взаємопов`язаності зазначеної справи зі справою № №522/14971/19 та неможливості її розгляду до вирішення спору у справі №522/14971/19. 
Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу, що у оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції посилається на те, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 03 грудня 2007 року було укладено іпотечний договір між Позивачем та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 5921, відповідно до якого відповідачка передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Проте, як вже було зазначено вище, матеріали справи не містять зазначеного іпотечного договору, інформація щодо нотаріуса, який його посвідчив та номер реєстрації іпотечного договору не вбачається і з наданих до суду клопотань сторін, відтак посилання суду першої інстанції на зазначені відомості є незрозумілим, оскільки не відповідає матеріалам справи. 
Відповідно до п.1,2 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.
Щодо посилання ОСОБА_1 на неповідомлення позивачем суду про факт державної реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , апеляційний суд звертає увагу на те, що саме позивачем було подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №522/14971/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області Манюти Сергія Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію. Позивач зазначив, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що є предметом позову у даній цивільній справі за ТОВ «Кредитні ініціативи» було зареєстровано право власності на іпотечне майно, державна реєстрація якого і оспорюється ОСОБА_4 у справі №522/14971/19.
Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним, оскільки обставини, що мають значення для справи судом першої інстанції було з`ясовано неповно, а обставини, які мали значення для вчинення відповідної процесуальної дії та ухвалення судового рішення, що суд першої інстанції вважав встановленими не доведено, враховуючи, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу скасовує та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2019 року – скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

09.06.2020 року                                                                 м. Одеса