РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/4089/20
Провадження № 22-ц/4815/627/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструк С.В., Хилевича С.В.

учасники справи: 

позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: Акціонерне товариство «Банк Форвард», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О.І.,
третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л.,

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 березня 2020 року, постановлену в складі судді Панас О.В., у справі № 569/4089/20, 

в с т а н о в и в :
У березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумова О.І., третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна, приватний виконавець округу м. Київ Павелків (Вольф ) Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.
Передаючи справу за підсудністю суд першої інстанції виходив із того, що місцезнаходженням відповідача АТ «Банк Форвард» є м. Київ; місцем виконання виконавчого напису є місцезнаходження приватного виконавця, в провадженні якого перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, а саме: м. Київ, які територіально не відносяться до юрисдикції Рівненського міського суду Рівненської області, а тому з урахуванням положень ч. ч. 1, 2 ст. 27 ЦПК України та ч. 12 ст. 28 ЦПК України дійшов висновку про те, що даний позов належить по територіальній підсудності Шевченківського районного суду м. Києва, тобто за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса.
В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позовна заява подана з дотриманням правил ч.12 ст.28 ЦПК України та положень ст.24 Закону України «Про виконавче провадження»; суд не звернув увагу на те, що в розумінні ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання виконавчого документу є не місцезнаходження приватного виконавця, а місце проживання (перебування) боржника або місце знаходження його майна чи роботи, а тому, справа підлягає розгляду в Рівненському міському суді Рівненської області. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
На підставі ч. 13 ст.7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, справа розглядається в письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.
Убачається, що, звертаючись до суду, ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. про стягнення з нього грошових сум на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард», посилаючись на те, що виконавчий напис винесено з порушенням Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України № 2785/5 від 27 серпня 2018 року та Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року.
Місцем реєстрації боржника є АДРЕСА_1 .
Відсутні у справі відомості про зареєстроване місце проживання або розташування майна боржника у м. Києві, як підставу проведення виконавчих дій.
Положення про підсудність справ врегульовано у главі 2розділу I ЦПК України.
Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.
Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
За змістом ч.2 ст.27 ЦПК України, яка носить загальний характер, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Водночас згідно з правилами, які врегульовані ч.12 ст.28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.
Саме позивач має право на вибір між кількома судами, яким підсудна справа.
Таким чином, позови про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, можуть бути пред`явлені як за місцезнаходженням відповідача, так і за місцем виконання виконавчого напису.
Згідно ст.90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом проводиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
При цьому положеннями ст.3 Закону України «Про виконавче провадження визначено, що до рішень, які підлягають примусовому виконанню належать також виконавчі написи нотаріусів.
Пунктом 10 глави 111 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 визначено, що місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження».
Частиною 1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Згідно ч.2 ст.24 наведеного Закону приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, м.Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України«Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Згідно роз`яснень, викладених у п.37 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.
За таких обставин, приймаючи до уваги, що місцем проживання, перебування, роботи боржника є Рівненська область м. Рівне, що узгоджується з положеннями ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо визначення місця виконання виконавчого напису нотаріуса, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо права позивача на обрання альтернативної підсудності розгляду справи за місцем проживання (перебування) боржника до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом з дотриманням положень ЦПК України, а тому, суд першої інстанції не мав підстав для направлення матеріалів позовної заяви до іншого суду.
Посилання в ухвалі суду першої інстанції на те, що місце виконання оскаржуваного позивачем виконавчого напису нотаріусу є місто Київ, за яким такий напис був прийнятий до виконання приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. на правильність обрання позивачем підсудності даної справи у альтернативному порядку не впливає, оскільки місцем виконання виконавчого документу є не місцезнаходження приватного виконавця, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна.
Таким чином, суд першої інстанції, у всупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження» помилково ототожнені місце розташування (знаходження) приватного виконавця та місце виконання виконавчого напису нотаріуса.
Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для передачі справи за територіальною юрисдикцією до Шевченківського районного суду м.Києва, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з направленням справи до Рівненського міського суду Рівненської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі та продовження розгляду.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена із порушеннями, а тому, відповідно до положень ст.379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підстав для стягнення судового збору на користь ОСОБА_1 колегія суддів апеляційного суду не вбачає, оскільки за вимогами ст. ст.141,265 ЦПК України питання щодо судових витрат вирішується при ухваленні рішення за результатами розгляду справи.
Керуючись п.6 ч.1 ст.374, ст.379 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 березня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складений 28 травня 2020 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

                                                                Хилевич С.В.