Постанова
Іменем України
 
27 березня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 688/3000/17 
провадження № 61-13978св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач - Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області,
треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2019 року в складі судді Мазур Н. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 червня 2019 року в складі колегії суддів: Грох Л. М., Костенка А. М., Спірідонової Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі - ГУНП в Хмельницькій області), треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», ОСОБА_4 , про відшкодування майнової та моральної шкоди.
 
В обґрунтування позову зазначили, що 18 квітня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ГУНП в Хмельницькій області, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Ford C-MAX», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. 
 
Постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 липня 2017 року водія відповідача ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
 
Автомобіль «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_1 , належить відповідачу - ГУНП в Хмельницькій області на праві власності, водій ОСОБА_4 в момент ДТП перебував в трудових відносинах з ним, тому саме відповідач зобов`язаний відшкодувати майнову і моральну шкоду відповідно до статей 22, 1166, 1172, 1187, 1188, 1194 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). 
 
З огляду на наведене вище, ОСОБА_1 , яка є власником пошкодженого автомобіля «Ford C- MAX», державний номерний знак НОМЕР_2 , просила стягнути з відповідача майнову шкоду, яка складається з витрат на послуги евакуатора - 2 200,00 грн, витрат на заправку іншого автомобіля для поїздок до слідчого прокуратури Хмельницької області - 799,14 грн, витрат на послуги сервісного центру «Форд» з транспортування та дефектовці автомобіля під час проведення автотоварознавчого дослідження - 1 648,68 грн, витрат з оплати послуг поштового зв`язку під час листування зі страховиком - 138,70 грн, витрат з оплати телеграм відповідачу під час проведення автотоварознавчого дослідження 256,80 грн, майновий збиток, завданий пошкодженням автомобіля - 132 608,61 грн згідно з висновками атоварознавчого дослідження від 21 вересня 2017 року № 531П, витрат з проведення автотоварознавчого дослідження - 1 600,00 грн, а всього - 139 287,93 грн.
 
Позивач ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача майнову шкоду, яка складається з вартості лікарських засобів, що були призначені йому під час лікування внаслідок психотравмуючої ситуації після ДТП в сумі 1 318,95 грн.
 
Також позивачі посилались на те, що діями відповідача їм заподіяна моральна шкода, яка полягала у тривалих моральних стражданнях, які викликані змінами в їх житті, вони пережили страх за своє життя і здоров`я під час ДТП, тривалий час сім`я була позбавлена можливості користуватися транспортним засобом.
 
Тому просили стягнути з ГУНП в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 139 287,93 грн у відшкодування майнової шкоди та 20 000,00 грн моральної шкоди; на користь ОСОБА_2 1 318,00 грн у відшкодування майнової шкоди та 30 000,00 грн моральної шкоди; на користь ОСОБА_3 10 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, та понесені судові витрати по справі.
 
09 січня 2018 року позивач ОСОБА_2 збільшив розмір позовних вимог, посилаючись на те що у зв`язку з ДТП та тривалим розглядом справи про відшкодування збитків, його стан здоров`я погіршився, він був вимушений провести новий курс лікування з 04 по 13 грудня 2017 року, оплатив курс лікування та придбав  апарат для вимірювання артеріального тиску, на що поніс витрати в сумі 3 106,16 грн, які просив стягнути з відповідача.
 
13 лютого 2018 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зменшення та уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що ринкова вартість її автомобіля після ДТП станом на 18 квітня 2017 року складає 57 227,30 грн, а відповідно до автотоварознавчого дослідження від 21 вересня 2017 року № 531П  майновий збиток склав 132 608,61 грн, що становило різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (100 000,00 грн), а тому майновий збиток, завданий їй пошкодженням автомобіля, буде складати 75 381,31 грн. Крім того, просила стягнути з відповідача витрати, понесені нею за зберігання автомобіля в сумі 3 550,00 грн та витрати по пересиланню сторонам відповідних доказів в сумі 160,50 грн. Всього просила стягнути з відповідача 865 712,13 грн на відшкодування майнової шкоди та 20 000,00 на відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до ГУНП в Хмельницькій області, треті особи:  ПрАТ «СК Український страховий стандарт», ОСОБА_4 , про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ГУНП в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля - 52 842,50 грн, витрат, пов`язаних з залученням спеціалістів, пов`язаних з транспортуванням та збереженням транспортного засобу, витрат поштового зв`язку - 10 390,68 грн, а всього 63 233,18 грн. Стягнуто з ГУНП в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ГУНП в Хмельницькій області про відшкодування майнової шкоди - відмовлено. Стягнуто з ГУНП в Хмельницькій області у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 2 000,00 грн, а на користь ОСОБА_3 - 1 000,00 грн. Стягнуто з ГУНП в Хмельницькій області судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції у вигляді судового збору на користь ОСОБА_1 в сумі 872,38 грн, на користь ОСОБА_2 в сумі 64,32 грн та на користь ОСОБА_3 в сумі 9,60 грн.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту заподіяння позивачам майнової та моральної шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, власником якого є відповідач.
 
При цьому, суд першої інстанції врахував, що отримане ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 100 000,00 грн не покривало втрати, яких вона зазнала у зв`язку з фактичним знищенням автомобіля, відповідач як страхувальник не відшкодував їй у добровільному порядку решту непокритих втрат, тому указаний позивач у зв`язку з необхідністю позиватися до відповідача та збирати докази, була змушена здійснити витрати на проведення автотоварознавчих досліджень, за послуги сервісного центру «Форд» щодо транспортування та дефектовки автомобіля, направлення телеграм відповідачу щодо повідомлення про час та місце огляду автомобіля експертом, за послуги автоевакуатора та зберігання пошкодженого автомобіля. Указані витрати є  реальними збитками в розумінні статті 22 ЦК України, а тому підлягають відшкодуванню.
 
Також суд першої інстанції визнав встановленим факт спричинення позивачам моральної шкоди у зв`язку з протиправною поведінкою щодо них, і у зв`язку із знищенням автомобіля, та визначив розмір відшкодування завданої моральної шкоди кожному з позивачів, виходячи з характеру правопорушення, глибини та тривалості душевних страждань, вимог розумності та справедливості.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 червня 2019 року апеляційну скаргу ГУНП в Хмельницькій області задоволено частково. Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2019 року в частині розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Стягнуто з ГУНП в Хмельницькій областіна користь ОСОБА_1 - 35,31 грн,   ОСОБА_3 - 160,00 грн, ОСОБА_2 - 106,72 грн у якості відшкодування понесених судових витрат за розгляд справи. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат та ухвалюючи в цій частині нове судове рішення, апеляційний суд виходив із того, що визначений судом першої інстанції розмір стягнення понесених судових витрат (судового збору) не є пропорційним розміру задоволених позовних вимог, а тому підлягає зміні.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в іншій частині, апеляційний суд виходив із того, що рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, й не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників справи
 
У липні 2019 року ГУНП в Хмельницькій області із застосуванням засобів поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 червня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог,  постанову апеляційного суду та ухвалити у цій справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:
 
- неправильно застосували норми матеріального права, а саме статті 1172, 1187 ЦК України, оскільки поліцейський Славутського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області Бублій В. В. в момент ДТП перебував на службі держави, від імені якої виступає ГУНП в Хмельницькій області. За наявності складу цивільного правопорушення у діях службової особи органу державної влади, в тому числі й Національної поліції, під час виконання нею службових обов`язків, до цих правовідносин судам необхідно було застосовувати статті 1173, 1174 ЦК України;
 
- не врахували, що автомобіль «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_1 , є державною власністю, тому шкода завдана цим джерелом підвищеної небезпеки підлягає відшкодуванню за рахунок держави;
 
- безпідставно відмовили у залученні до участі у справі відповідного органу Державної казначейської служби;
 
- не звернули увагу на те, що витрати, пов`язані з проведенням автотоварознавчих досліджень, витрати за послуги сервісного центру «Форд» щодо транспортування та дефектовки транспортного засобу та щодо направлення телеграм не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, а тому не підлягають відшкодуванню;
- не врахували, що за змістом статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» нема підстав для відшкодування шкоди за послуги автоевакуатора, оскільки авто з місця ДТП не було евакуйовано саме до місця проживання ОСОБА_2 чи ОСОБА_1 ;
 
- безпідставно стягнули із заявника витрати, пов`язані зі зберіганням пошкодженого автомобіля та відшкодування моральної шкоди;
 
- неправильно здійснили розподіл судових витрат у справі.
 
У вересні 2019 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із застосування засобів поштового зав`язку подали до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ГУНП в Хмельницькій області, в якому просили залишити її без задоволення з підстав необґрунтованості, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони є законними.
 
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яке залишене без змін постановою апеляційного суду, у касаційному порядку ГУНП в Хмельницькій області не оскаржуються, а тому відповідно вимог процесуального закону не переглядаються касаційним судом.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУНП в Хмельницькій областіна рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 червня 2019 року, витребувано матеріали справи № 688/3000/17 із суду першої інстанції та надано учасникам справи строк на подання відзивів на касаційну скаргу. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України               (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).
 
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в нескасованій після апеляційного перегляду частиніта постанова апеляційного суду - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Фактичні обставини справи 
 
Судами встановлено, що 18 квітня 2017 року о 16 годині на автодорозі Р-05 «Рівне-Городище-Старокостянтинів» на 265 кілометрі + 950 метрів поблизу с. Пиляї Шепетівського району Хмельницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Ford C-MAX», державний номерний знак                    НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що призвела до пошкодження транспортного засобу позивача ОСОБА_1 .
 
Постановою Славутського міськрайонного суду від 26 липня 2017 року у                         справі № 682/1971/173/682/630/2017 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, у зв`язку з порушенням вимог пункту 11.3 Правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів.
 
ОСОБА_1 є власником автомобіля «Ford C- MAX», державний номерний знак НОМЕР_2 .
 
Відповідно до висновку службового розслідування, затвердженого начальником ГУНП в Хмельницькій області, водій ОСОБА_4 - поліцейський СРПП №4 Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, на відповідній правовій основі 18 квітня 2017 року керував службовим автомобілем «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_1 .
 
ГУНП в Хмельницькій області відповідно до полісу № АЕ/9758147 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 15 червня 2016 року до 14 червня 2017 року,            застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 21 листопада 2017 року               ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» здійснив ОСОБА_1 , власнику пошкодженого автомобіля «Ford C-MAX», державний номерний знак НОМЕР_2 , виплату страхового відшкодування в сумі 100 000,00 грн.
 
Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи від 14 вересня 2018 року № 2496/2497/18-26 вартість транспортного засобу - автомобіля «Ford C-MAX», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2008 року випуску, станом на 18 квітня 2017 року до пошкодження в ДТП, згідно наданих матеріалів справи, складала 232 613,23 грн; ринкова вартість автомобіля марки «Ford C-MAX», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2008 року випуску станом на 18 квітня 2017 року після пошкодження в ДТП могла складати 79 770,73 грн.
 
Нормативно-правове обґрунтування 
 
Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки.
Положеннями статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.
 
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
 
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).
 
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого у нескасованій частині рішення погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту заподіяння позивачам майнової та моральної шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, власником якого є відповідач.
 
При цьому суд першої інстанції  правильно врахував, що отримане ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 100 000,00 грн не покривало втрати, яких вона зазнала у зв`язку з фактичним знищенням автомобіля, відповідач як страхувальник не відшкодував їй у добровільному порядку решту непокритих втрат, тому указаний позивач у зв`язку з необхідністю позиватися до відповідача та збирати докази, була змушена здійснити витрати на проведення автотоварознавчих досліджень, за послуги сервісного центру «Форд» щодо транспортування та дефектовки автомобіля, направлення телеграм відповідачу щодо повідомлення про час та місце огляду автомобіля експертом, за послуги автоевакуатора та зберігання пошкодженого автомобіля. Указані витрати є  реальними збитками в розумінні статті 22 ЦК України, а тому підлягають відшкодуванню.
 
Також суд першої інстанції правильно визнав встановленим факт спричинення позивачам моральної шкоди у зв`язку з протиправною поведінкою щодо них, і у зв`язку із знищенням автомобіля, та визначив розмір відшкодування завданої моральної шкоди кожному з позивачів, виходячи з характеру правопорушення, глибини та тривалості душевних страждань, вимог розумності та справедливості.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат та ухвалюючи в цій частині нове судове рішення, апеляційний суд, правильно виходив із того, що визначений судом першої інстанції розмір стягнення понесених судових витрат (судового збору) не є пропорційним розміру задоволених позовних вимог, а тому підлягає зміні.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій у цій справі неправильно застосували норми матеріального права, а саме статті 1172, 1187 ЦК України, оскільки до цих правовідносин необхідно було застосовувати статті 1173, 1174 ЦК України, є безпідставними з огляду на таке.
 
За змістом статей 1173, 1174 ЦК України держава відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (їх посадової або службової особи), при здійсненні нею своїх повноважень.
 
Згідно з частиною третьою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, діями чи бездіяльністю органу або підрозділ поліції, поліцейським під час здійснення своїх повноважень.
 
Основні повноваження поліції визначені статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію».
 
Оскільки, як правильно встановлено судами попередніх інстанцій у цій справі, шкода позивачам завдана не під час здійснення поліцейським своїх повноважень, а внаслідок ДТП з вини водія-працівника поліції, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить ГУНП в Хмельницькій області, то положення статей 1173, 1174 ЦК України для вирішення цього спору застосуванню не підлягають.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що автомобіль «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_1 , є державною власністю, тому шкода завдана цим джерелом підвищеної небезпеки підлягає відшкодуванню за рахунок держави, спростовуються наявними у справі доказами, а саме: копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 №  НОМЕР_4                    (т. 2 а. с. 232), копією полісу № АЕ/ НОМЕР_5 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (т. 1 а. с. 13), копією висновку службового розслідування за фактом ДТП за участю працівників сектору реагування патрульної поліції Славутскього ВП ГУНП в Хмельницькій області від 24 травня 2017 року № 5242/114/02-2017 (т. 1 а. с. 84 - 89), які підтверджують, що власником автомобіля Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_1 , є безпосередньо ГУ НП в Хмельницькій області.
 
Доводи касаційної скарги про те, що витрати, пов`язані з проведенням автотоварознавчих досліджень, витрати за послуги сервісного центру «Форд» щодо транспортування та дефектовки транспортного засобу та щодо направлення телеграм не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, а тому не підлягають відшкодуванню, були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи                       (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява   № 63566/00).
 
При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суд першої інстанції у нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення.
 
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2019 року в нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 червня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Судді:	І. Ю. Гулейков	
 	       	
 	О. В. Ступак	
 	       	
 	Г. І. Усик