ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 500/504/17
провадження № 61-8440 св 19
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати                 Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),           Журавель В. І., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач -    ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Горлан»,  
представник відповідача - Воронков Володимир Олексійович,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Воронкова Володимира Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2018 року в складі судді Жигуліна С. М. та на постанову Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року в складі колегії суддів Заїкіна А. П., Калараш А. А., Погорєлової С. О.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також на 3/100 частини нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , площею 18 м2 та подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно та заборони реєстрації спірної квартири в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 травня 2011 року між ним та                   ОСОБА_2 було укладено договір про спільне будівництво багатоквартирного житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 ), відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язується здійснити будівництво житлового будинку та передати ОСОБА_1 у власність трьохкімнатну квартиру № 6 . Крім цього, договором про спільне будівництво «Підземного паркінгу» передбачено передачу ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 паркомісця площею 18 м2.
 
16 серпня 2012 року  між ОСОБА_1 та ТОВ «Горлан», від імені якого діяв директор ОСОБА_2 , укладено договір купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру, вартість якої була виплачена в повному обсязі та оформлено акт приймання-передачі.
 
Ураховуючи, що директор ТОВ «Горлан» ОСОБА_2 . не надає ОСОБА_1 документи, необхідні для реєстрації права власності на квартиру, останній уважає, що існує вірогідність передачі спірної квартири іншій особі, оскільки така за ним не зареєстрована, а тому невжиття заходів забезпеченя позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання імовірного рішення суду.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
 
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від                             12 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, в забезпечення позову заборонено проведення зміни права власності на нерухоме майно та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , а також на частину ізольованих підвальних приміщень - місце для стоянки № 13 площею 18 м2 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .
 
Суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір щодо визнання за позивачем права власності на вказану квартиру та частину підвальних приміщень, а тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Одеського апеляційного суду  від 21 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2018 року в частині забезпечення позову шляхом заборони проведення зміни права власності на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 та місце для стоянки № 13 , площею 18 м2 за адресою АДРЕСА_4 скасовано та в задоволенні заяви в цій частині відмовлено.
 
Апеляційний суд виходив із того, що забезпечення позову шляхом заборони проведення зміни права власності спірного майна є недоцільним, а тому в цій частині ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
20 квітня 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суди помилково встановили неіснуючу загрозу невиконання рішення та суд першої інстанції не вирішив питання щодо зустрічного забезпечення, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, а клопотання про забезпечення позову залишити без задоволення.
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив, у якому ОСОБА_1 просить залишити постанову апеляційного суду без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.  
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що предметом позову є визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 та частини ізольованих підвальних приміщень -  місце для стоянки № 13 площею 18 м2 , яке знаходиться за адресою АДРЕСА_4 .
 
Договір № 3В/4/П від 25 травня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визначає порядок спільної участі в об?єкті «підземний паркінг» за адресою АДРЕСА_4 .
 
Відповідно до договору дарування від 06 грудня 2016 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 у власність 3/100 частини нежилих приміщень, які знаходяться за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 18 м2. При цьому, в користування ОСОБА_4 переходить також приміщення XIII, площею 18 м2.
 
Згідно з договором дарування від 19 січня 2017 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , останній отримав у власність  3/100 частини нежилих приміщень, які знаходяться за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 18 м2. При цьому, в користування ОСОБА_5 переходить також приміщення XIII, площею 18 м2.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України  «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №  460-IX, який набрв чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що  касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною першою та другою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, й обґрунтованим.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону.
 
Згідно з частиною першою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
 
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
 
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.
 
Апеляційний суд, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, взяв до уваги те, що предметом позову є правомірність реєстрації права власності на нерухоме майно, яке може бути відчужене іншим особам до вирішення справи по суті, що утруднить чи зробить неможливим виконання майбутнього судового рішення, при цьому дійшов обґрунтованого висновку про недоцільність забезпечення позову шляхом заборони проведення реєстрації нерухомого майна.
 
Саме по собі посилання ОСОБА_2 в касаційній скарзі на незастосування судом зустрічного забезпечення не заслуговує на увагу, адже відповдіно до частини першої статті 154 ЦПК України вжиття заходів зустрічного забезпечення є правом суду за наявності підстав уважати, що забезпеченням позову відповідачу можуть бути спричинені збитки. Зазначення таких обставин як умов застосування зустрічного забезпечення касаційна скарга не містить, як не містить і зазначення обставин, які відповідно до частини третьої статті 154 ЦПК України можуть бути підставою для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.
 
Ураховуючи наведене, підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні, а тому відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 263, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу адвоката Воронкова Володимира Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня                 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Н. О. Антоненко
                                                                                                                    В. І. Журавель
                                                                                                                    М. М. Русинчук