Номер провадження: 22-ц/813/2716/20 
Номер справи місцевого суду: 521/5246/19
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2  на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 березня 2019 року про забезпечення позову, постановленупід головуванням судді Бобуйка І.А., -
в с т а н о в и в:
У березні 2019 року ОСОБА_3  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В. про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності.
Одночасно ОСОБА_3  звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила:
- накласти арешт на 3/20 частки домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 ;
- зобов`язати ОСОБА_2 , не вчиняти будь-яких дій з відчуження 3/20 частки домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви про забезпечення позову, посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову, тягне за собою реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 березня 2019 року заява ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволена.
Накладений арешт на 3/20 частки домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 Зобов`язано ОСОБА_2 , не вчиняти будь-яких дій з відчуження 3/20 частки домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з ухвалою суду,  ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволені заяви про вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що суд неналежним чином дослідив матеріали справи та не встановив, що позивачем не зазначено та не доведено жодних правових та доказових обґрунтувань підстав позову.
У обґрунтування своєї апеляційної скарги,  ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 зазначив, що суд не встановив, що відсутні підстави визнання договору дарування недійсним, а позов є необґрунтованим, що суд неправомірно дійшов висновку, що позивачем надано достатньо відомостей про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, також суд необґрунтовано та безпідставно прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення.
Відзиву до суду надано не було.
Сторони про розгляд справи на 01 квітня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 190-194).
Від ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання відкладення розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно  до ст. 375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, передбачений нормами чинного законодавства та є доцільним в рамках даної справи та співмірним із заявленими вимогами. Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як невжиття даного виду забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення у разі відчуження відповідачем вказаного майна на користь третіх осіб.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_3  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В. про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності, в якому просила:
-встановити факт проживання ОСОБА_4 та 
ОСОБА_3 однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу з 07.10.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-визнати недійсним договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_4 безоплатно
передає у власність, а ОСОБА_2 приймає у власність 3/30 частки домоволодіння з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 171,8 кв.м. та застосувати наслідки недійсності правочину; 
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна 3/30 частки домоволодіння з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 171,8 кв.м.
Одночасно ОСОБА_3  звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила:
- накласти арешт на 3/20 частки домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 ;
- зобов`язати ОСОБА_2 , не вчиняти будь-яких дій з відчуження 3/20 частки домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви зазначила, що предметом спору є 3/20 частки спірного домоволодіння, яке є спірним майном подружжя, та під час шлюбу та фактичним шлюбних відносин внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя істотно збільшувалося у своєї вартості, а оскільки у позивача є обґрунтоване припущення щодо продажу спірного майна відповідачем, просила забезпечити її позов шляхом накладення арешту на 3/20 частки спірного майна з забороною вчиняти будь-які дії щодо його відчуження.
Згідно до ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.1 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Згідно п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
На підставі викладених обставин, суд на законних підставах задовольнив заяву, шляхом накладення арешту саме на 3/20 частки домоволодіння з надвірними спорудами, та забороною вчинення будь-яких дій з відчуження вказаної частки майна, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид забезпечення позову в межах заявленого позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами та може унеможливить подальше виконання судового рішення.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2  про те,що суд не встановив, що відсутні підстави визнання договору дарування недійсним, а позов є необґрунтованим, що суд неправомірно дійшов висновку, що позивачем надано достатньо відомостей про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вимоги забезпечення позову є співмірними з заявленими позовними вимогами та відповідають вимогам цивільно-процесуального законодавства.
Доводи про те, що суд необґрунтовано та безпідставно прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення є безпідставними, оскільки суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові (ч. 3 ст. 154 ЦПК України), тобто висновки суду про те, що зустрічне забезпечення у даній справі не підлягає застосуванню є вірними.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41). 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 березня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 08 квітня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра