Ухвала
    
06 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 170/8/18
провадження № 61-4590ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 08 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію за зустрічним позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про стягнення коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у січні 2018 року приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго» (далі - ПрАТ «Волиньобленерго») звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 1 919,67 грн та судові витрати.
 
У березні 2018 році ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ПрАТ «Волиньобленерго» про стягнення коштів у розмірі 1 976,84 грн збитків, 629,93 грн зайво нарахованих коштів та судові витрати.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 08 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року,  первісний та зустрічний позови задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 в користь ПрАТ «Волиньобленерго» 1901, 22 грн заборгованості за спожиту електроенергію. В іншій частині первісних позовних вимог відмовлено.
 
Стягнуто з ПрАТ «Волиньобленерго» в користь ОСОБА_1 1 976, 84 грн двократної вартості недовідпущеної електричної енергії. В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено. Проведено зустрічне зарахування стягнених даним рішенням сум за первісним і зустрічним позовами та стягнути різницю між ними в сумі 75,62 грн з ПрАТ «Волиньобленерго» в користь ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
06 березня 2020 року засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 08 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року.  ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом спору у справі за первісним позовом є: стягнення з  ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості у розмірі 1 919,67 грн, за зустрічним позовом: стягнення з ПрАТ «Волиньобленерго» на користь відповідача суму коштів у розмірі 2 606,79 грн (1 976,84 грн + 629,93 грн).
 
Ціна позову у справі № 170/8/18 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 170/8/18 є малозначною у силу вимог закону. 
 
Посилання випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Волинського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 08 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію за зустрічним позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про стягнення коштів.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                І. О. Дундар
 
                                                                                                   Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                                         В. І. Крат