ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       25 травня 2020 року                м. Чернівці                  справа № 720/2732/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І. Н.,
суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,
секретар: Ковальчук Н.О.,
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: ОСОБА_2 ,
при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2020 року, ухваленого під головуванням судді Вівчара Г.А., повний текст якого складено 29 лютого 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів.
Посилалась на те, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 08.05.2017 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн, починаючи з 15.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Зазначає, що на даний час визначеної судовим рішенням суми аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 їй не вистачає, оскільки вона не працює, стан її здоров`я погіршився, а дитина потребує додаткових витрат на утримання.
Стверджує, що матеріальний стан відповідача покращився, він зареєстрований приватним підприємцем, виготовляє столярні вироби, торгує на базарі, від чого має прибуток.
Окрім того, Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено мінімальний прожитковий мінімум для дитини до 6 років в розмірі 2218 грн.
На підставі зазначених обставин просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітнього сина, до 2500 грн та
Провадження №22-ц/438/20                                                                   Категорія 48
стягнути з відповідача витрати на оплату послуг адвоката в сумі 1200 грн.
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Посилається на його незаконність та необґрунтованість, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на те, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами необхідності збільшення розміру аліментів. Зазначає, що твердження позивачки про те, що вона несе витрати для здійснення всіх нагальних потреб для нормального розвитку та навчання дитини не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки такі витрати мають характер можливих додаткових витрат, що є підставою для звернення до суду із позовом у порядку ст. 185 СК України.
Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:  1) керує ходом судового процесу;  2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;  3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;  4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;  5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.  Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції посилався на те, що подані позивачем докази про стан здоров`я з обґрунтуванням того, що воно погіршилось, є неналежними, оскільки перенесена операція не є складною за своїми медичними ознаками, після її перенесення пройшов тривалий період часу та позивач спроможна працювати, інших доказів в обґрунтуванні заявлених позовних вимог нею не надано.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітнього ОСОБА_4 , який проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Батько дитини ОСОБА_2 проживає окремо. 
Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 08.08.2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн, починаючи з 15.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
З довідки - розрахунку заборгованості по аліментам по в/п №54766615 від 18.09.2017 року вбачається, що заборгованість по аліментам ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом 19 жовтня 2018 року складає 15684 грн.
З історії хвороби ОСОБА_1 №5742 від 12 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 проходила стаціонарне лікування з діагнозом: Кила середньої лінії живота (видалення пахової грижі).
Згідно рішення ВККС від 23.01.2020 року ОСОБА_2 визначено третю групу інвалідності загального захворювання терміном до 15 січня 2023 року.
З квитанції від 13.01.2020 року та від 17.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 8400 грн в рахунок погашення боргу по аліментам.
З довідки №334 від 22 січня 2020 року Управління соціального захисту Головного управління соціального захисту вбачається, що ОСОБА_2 отримує пенсію як інвалід розміром 1638 грн станом на грудень 2019 року.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).
За положеннями ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком до 6 років: з 1 грудня - 1779 гривень, а згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня, дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Відповідно до чч.1, 2, ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Позивачка ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 1000 грн до 2500 грн на дитину щомісячно, посилаючись на погіршення її матеріального стану та зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину. Тобто позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі.
При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд з`ясовує матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення його здоров`я.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подані позивачем докази про свій стан здоров`я в обґрунтуванні того, що її здоров`я погіршилось, не підтверджуються випискою з медичної карти № 5742 , оскільки містять відомості щодо короткочасного розладу здоров`я, без ускладнень. 
Апелянт зазначає, що на даний час ніде не працює, але при тому не надає суду доказів про те, що вона працювала до того, як звернулась до суду із позовом про збільшення розміру аліментів. Не надано також доказів про те, що заявник має хронічні хвороби, які є перешкодою для її працевлаштування, та стосовно збільшення нею витрати на утримання дитини.
Не доведений і той факт, що матеріальний стан платника аліментів покращився, а суду не надано ніяких доказів з цього приводу. Проте, факт здійснення підприємницької діяльності при застосуванні спрощеної системи оподаткування при відсутності відомостей про зміну в сторону збільшення прибутку в такій діяльності не свідчить про зміну матеріального стану платника аліментів.
Крім того, встановлений дохід ОСОБА_2 за 2019 рік складав 6890 грн в період діяльності з 01.07. по 31.12.2019 року (а. с. 49) та 18440 грн державної соціальної допомоги інвалідам 3 групи (а. с. 26).
Зазначені обставини не могли бути враховані при визначені розміру аліментів в сумі 1000 грн станом на 08.08.2017 року, про те, 2111 грн середньомісячного доходу за 2019 рік ОСОБА_2 не свідчить про покращення його матеріального становища та спроможність сплачувати 2500 грн аліментів.
Так, слушними є доводи представника позивача щодо збільшення з 01.12.2019 року встановленого прожиткового мінімуму на дитину віком з 6 років в розмірі 2218 грн, що з урахуванням рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини зобов`язує приймати учать у її матеріальному утриманні не менше ніж 1109 грн, але це не може бути підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів за рішенням суду.
Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст.182 СК України.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за №3, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.
Таким чином, апеляційна скарга не спростовує висновки суду першої інстанції та не містить посилання на обставини, з якими законодавство пов`язує підстави для скасування чи зміну судового рішення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2020 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                 І.Н. Лисак

Судді:                                        Н.К. Височанська

                                                       І.М. Литвинюк