Ухвала
 
13 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 727/11251/19
провадження № 61-4292ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 січня 2020 року в справі за скаргою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Савки Максима Степановича, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - АТ «Укрсиббанк») звернулося до суду з указаною скаргою, в якій просило скасувати повідомлення про повернення виконавчого листа у справі № 2-684/11, виданого Шевченківським районним судом міста Чернівці, від 12 березня 2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк»), назву якого змінено на АТ «Укрсиббанк»,  заборгованості за кредитним договором від 29 травня 2007 року № 11161269000 в сумі                     772 018,71 грн без прийняття до виконання та зобов`язати державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (далі - Державний виконавець) Савку М. С. розглянути заяву АТ «Укрсиббанк» від 18 вересня          2019 року за № 21-4/654 про відкриття виконавчого провадження і прийняти рішення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 листопада 2019 року задоволено скаргу АТ «Укрсиббанк» на рішення державного виконавця. Визнано неправомірним та скасовано рішення (повідомлення) державного виконавця від 08 жовтня 2019 року про повернення виконавчого листа № 2-684/11, виданого Шевченківським районним судом міста Чернівці, від 12 березня 2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором  від 29 травня 2007 року № 11161269000 в сумі 772 018,71 грн без прийняття до виконання. Зобов`язано державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) та розглянути заяву АТ «Укрсиббанк» від 18 вересня 2019 року за    № 21-4/654 про відкриття виконавчого провадження та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 23 січня 2020 року (повний текст якої складено 03 лютого 2020 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 листопада 2019 року скасовано. Скаргу АТ «Укрсиббанк» залишено без задоволення.
 
02 березня 2020 року АТ «Укрсиббанк» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 січня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 листопада 2019 року.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 17 березня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків,  а саме - заявнику необхідно було подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави (підстав), і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
На виконання вимог вказаної ухвали 26 березня 2020 року АТ «Укрсиббанк» подало  до Верховного Суду заяву щодо усунення недоліків касаційної скарги, а також уточнену касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 січня 2020 року, в якій заявник вказав підставою для касаційного оскарження постанови апеляційного суду - неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У заяві щодо усунення недоліків касаційної скарги АТ «Укрсиббанк» зазначило, що касаційна скарга подана на постанову апеляційного суду, яка була прийнята за наслідками апеляційного перегляду ухвали місцевого суду, винесеної за результатами розгляду скарги на рішення державного виконавця. У касаційній скарзі було заявлено вимогу про скасування постанови апеляційного суду і залишення в силі ухвали місцевого суду. Згідно з пунктом 27 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця. За положеннями пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. Тобто право на касаційне оскарження ухвал суду першої інстанції за наслідками розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця після їх перегляду в апеляційному порядку прямо визначено пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України. За результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця місцевим судом виноситься ухвала, а апеляційним - постанова. При цьому в будь- якому випадку касаційне оскарження судових рішень, винесених за результатами розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця здійснюється на підстав пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
Вивчивши доводи заяви щодо усунення недоліків касаційної скарги, а також уточнену касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 січня 2020 року Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги заявнику з таких підстав.
 
Частиною першою статті 258 ЦПК України передбачено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Згідно з частиною першою статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу (частина перша статті 381 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.
 
Тобто, переглядаючи ухвалу місцевого суду апеляційний суд може постановою залишити її без змін, або скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення (постанову). В першому випадку нове рішення судом апеляційної інстанції не ухвалюється, а лише залишається без змін вже ухвалене місцевим судом судове рішення. В другому випадку ухвала місцевого суду скасовується та ухвалюється нове судове рішення (постанова) по суті справи.
 
В першому випадку особа, яка не згідна із судовим рішенням, оскаржує в касаційному порядку ухвалу місцевого суду, залишену без змін постановою апеляційного суду, а в другому випадку - постанову апеляційного суду, тобто нове судове рішення, ухвалене апеляційним судом.
 
АТ «Укрсиббанк» подало касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 січня 2020 року, при цьому ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 листопада 2019 року, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення державного виконавця, не оскаржило. Відтак, доводи заявника про подання касаційної скарги відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, є неспроможними, оскільки вказаними положеннями врегульовано порядок оскарження ухвал суду першої інстанції, після їх перегляду в апеляційному порядку, натомість заявник ухвалу місцевого суду в касаційному порядку не оскаржив.
 
Згідно з частиною другою статті 382 ЦПК України постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У відведений судом строк АТ «Укрсиббанк» не виконало вимог ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 17 березня 2020 року, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підстави (підстав), в уточненій касаційній скарзі не вказало, недоліків касаційної скарги не усунуло, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження. Тому касаційна скарга підлягає поверненню.
 
Частинами п`ятою і шостою статті 393 ЦПК України передбачено, що питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 січня 2020 року вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                               В. А. Стрільчук