ПОСТАНОВА
Іменем України

03 квітня 2020 року 
Київ
справа №360/2251/19
адміністративне провадження №К/9901/1571/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Єресько Л.О.,  Кашпур О.В., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 360/2251/19
за позовом адвоката Гребенара Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,
за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Луганській області
на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року, прийняте у складі головуючого судді Смішливої Т.В.,
та постанову  Першого апеляційного адміністративного суду 10 грудня 2019 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді Компанієць І.Д., суддів:   Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору
1.  31 травня 2019 року  Адвокат Гребенар Олексій Володимирович в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду із позовом до Державної фіскальної служби (далі - відповідач-1, ДФС), Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач-2, ГУ ДФС у Луганській області) в якому просив:
1.1 визнати протиправними та скасувати наказ ДФС України від 06 травня 2019 року № 809-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Головного управління ДФС у Луганській області від 06 травня 2019 року № 155-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та виплату компенсації за невикористані відпустки;
1.2 поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління ДФС у Луганській області;
1.3 стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 07 травня 2019 року і до моменту фактичного поновлення на посаді першого заступника Головного управління ДФС у Луганській області.
2. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що накази ДФС України від 06 травня 2019 року № 809-о та Головного управління ДФС у Луганській області від 06 травня 2019 року № 155-о прийняті з порушенням вимог діючого законодавства, а саме позивача звільнено з посади відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII) та пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Звільнення із зазначених підстав допускається у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі. Звільнення допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
2.1. ОСОБА_1 стверджує, що не відмовлявся від переведення його на іншу посаду та 02 травня 2019 року подав заяву з проханням надати йому переліку вакантних посад в Головному управлінні ДФС у Луганській області для можливості продовження роботи в системі ДФС України, однак, відповіді не отримав.  
2.2. Крім того, 02 травня 2019 року ОСОБА_1 подано заяву від 02 травня 2019 року про звільнення у зв`язку з переведенням до Луганської обласної державної адміністрації - обласної військовоцивільної адміністрації. До заяви додано лист в.о. голови Луганської обласної державної адміністрації - керівника Луганської обласної військово-цивільної адміністрації № 3/10-2268 від 02 травня 2019 року з проханням звільнення ОСОБА_1 в порядку переведення. Однак і ця заява була залишена поза увагою.
2.3. В наказі Головного управління ДФС у Луганській області № 155-о від 06 травня 2019 року днем звільнення вказано 06 травня 2019 року. Однак 06 травня 2019 року ОСОБА_1 відпрацював увесь день, будь-яких наказів про звільнення для ознайомлення йому не надавалося, трудова книжка не видавалася, розрахунок при звільненні не був проведений. Тобто фактично звільнення позивача 06 травня 2019 року проведено без належних на то підстав. Цей факт підтверджується копією наказу ДФС України № 809-0 від 06 травня 2019 року, на якому в нижньому правому куті листа біля електронної реєстрації стоїть підпис та час реєстрації - 18 годин 04 хвилини. 2.4. Тобто, вказаний наказ до ГУ ДФС у Луганській області надійшов після закінчення робочого часу, а тому наказ ГУ ДФС у Луганській області про звільнення позивача міг бути виданий лише наступного дня.
2.5. Оскільки позивач вважає своє звільнення незаконним він також просить суд стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 07 травня 2019 року.
3.  Представник відповідача позов не визнав, вказала на законності звільнення позивача на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та зазначив, що наказом ДФС України від 02 листопада 2018 №2125-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » позивача поновлено на посаді з 29 серпня 2017 року, а наказом ГУ ДФС від 06 листопада 2018 року №558-о визначено вважати ОСОБА_1 таким, що приступив до роботи на посаді першого заступника начальника Головного управління ДФС у Луганській області з 06 листопада 2018 року. В цей же день позивача під особистий підпис попереджено про наступне вивільнення із займаної посади першого заступника начальника Головного управління ДФС у Луганській області відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII. 
3.1. Зазначив, що питання правомірності реорганізації і скорочення штату працівників в ГУ ДФС вже неодноразово досліджувалось судом при розгляді справ № 812/1303/17, №812/1015/17 та визнано законним.
3.2. Одночасно з попередженням ОСОБА_1 надано Перелік вакантних посад станом на 06 листопада 2018 року (лист ГУ ДФС від 06 листопада 2018 року №161/12-32-04-26), який він отримав особисто 06 листопада 2018 року.
3.3. У подальшому, ОСОБА_1 надавався Перелік вакантних посад станом на 07 грудня 2018 року (лист ГУ ДФС від 07 грудня 2018 року №190/12-32-04-26) який отримано ним 07 грудня 2018 року особисто, станом на 29 грудня 2018 року (лист ГУ ДФС від 29 грудня 2018 року №203/12-32-04- 26) який отримано ОСОБА_1 29 грудня 2018 року. Починаючи з 06 листопада 2018 року по 04 січня 2019 року, жодних заяв від ОСОБА_1 не надходило в частині відмови від запропонованих вакантних посад чи зайняття певної з них. У зв`язку зі спливом дії попередження 06 січня 2019 року та новорічними святами ГУ ДФС 03 січня 2019 року підготовано перелік вакантних посад станом на 03 січня 2019 року, який 04 січня 2019 року направлено на адресу ОСОБА_1 поштою та отримано останнім 14 січня 2019 року особисто. В період часу з 04 січня 2019 року по 27 квітня 2019 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному. Під час перебування на лікарняному неодноразово відвідував управління по роботі з персоналом ГУ ДФС (здавав листки тимчасової непрацездатності для оплати), разом з тим жодних заяв про погодження з пропозиціями щодо зайняття запропонованих вакантних посад не надавав.  
3.4. 02 травня 2019 року ОСОБА_1 вийшов з лікарняного та приступив до роботи.
3.5. Станом на 02 травня 2019 року двомісячний термін попередження про наступне вивільнення, передбачений статті 492 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), сплинув, а тому не було підстав надавати йому для ознайомлення оновлений перелік вакантних посад.
3.6. Посада заступника керівника територіальних органів ДФС належить до посад призначення та переведення на які та звільнення з яких проводиться Головою ДФС України, тому наказ про звільнення позивача від 06 травня 2019 року №809-о видано ДФС України. Відповідно до системи електронного документообігу ДФС України наказ №809-о зареєстровано в системі ДФС України о 16 годині 33 хвилини, направлено до ГУ ДФС у Луганській області о 17 год 32 хв, отримано ГУ ДФС у Луганській області о 17 годині 50 хвилин та став підставою для видачі наказу ГУ ДФС у Луганській області від 06 травня 2019 року №155-о «Про звільнення ОСОБА_1 та виплату компенсації за невикористані відпустки». Позивач ознайомився із відповідним наказом 07 травня 2019 року про що особисто написав: «Ознайомлений, 07 травня 2019 року», які в подальшому були перекреслені позивачем, про що ГУ ДФС складений відповідний акт про відмову від підпису від 07 травня 2019 року. Отримувати накази та трудову книжку позивач відмовився, у зв`язку з чим, позивачу 07 травня 2019 року направлено лист ГУ ДФС від 07 травня 2019 року № А1750/14/12-32-04-09 з проханням прибути для отримання трудової книжки та одночасно направлено копії наказів ДФС України від 06 травня 2019 року №809-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та ГУ ДФС у Луганській області від 06 травня 2019 року №155-о «Про звільнення ОСОБА_1 та виплату компенсації за невикористані відпустки».
3.7. Щодо заяви ОСОБА_1 від 02 травня 2019 року про звільнення в порядку переведення представник відповідача-2 вказав, що вказана заява подана ОСОБА_1 до ГУ ДФС з копією листа Луганської обласної державної адміністрації ЛОВЦА від 02 травня 2019 року №3/10- 2268 за підписом в.о.голови Філя С. адресований В.о. Голови ДФС України Власову О.С. (належному суб`єкту переведення за відповідною посадою позивача). Підстави для розгляду даного листа в.о. начальника ГУ ДФС у Луганській області відсутні, про що позивача було повідомлено листом ГУ ДФС від 07 травня 2019 року №165/12-32-04-26.
3.8. До ДФС України зазначений лист ЛОДА до дати звільнення ОСОБА_1 не направлявся та надійшов лише після його звільнення.  

ІІ.     Установлені судами фактичні обставини справи
4.  Наказом ДФС України від 02 листопада 2018 року № 2125-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » скасовано наказ ДФС України від 02 серпня 2017 року № 1821-о «Про звільнення ОСОБА_1 », скасовано наказ ДФС України від 28 серпня 2017 року № 1984-о «Про внесення змін до наказу ДФС від 02 серпня 2017 року № 1821-о», поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області з 29 серпня 2017 року.
5. Наказом ГУ ДФС у Луганській області від 02 листопада 2018 року № 552-о «Про виконання рішення суду та поновлення ОСОБА_1 » скасовано п.1 наказу ГУ ДФС у Луганській області від 02 серпня 2017 року № 424-0 «Про звільнення ОСОБА_1 та виплату компенсації за невикористані відпустки», скасовано пункт 1 наказу ГУ ДФС у Луганській області від 28 серпня 2017 року № 445-о «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Луганській області від 02 серпня 2017 року № 424-о», визначено рахувати ОСОБА_1 таким, що поновлений на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області з 29 серпня 2017  року.
6. Наказом ГУ ДФС у Луганській області від 06 листопада 2018 року № 558-о «Про вихід на роботу ОСОБА_1 » визначено вважати ОСОБА_1 таким, що приступив до роботи на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС у Луганській області з 06 листопада 2018 року; встановлено ОСОБА_1 посадовий оклад згідно з штатним розписом у розмірі 10088 грн на місяць та підтверджено спеціальне звання радника податкової та митної справи І рангу.
7. ОСОБА_1 06 листопада 2018 року вручено попередження про наступне вивільнення відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, з яким позивач ознайомився під особистий підпис.
8. Одночасно з попередженням про наступне звільнення 06 листопада 2018 року позивачу вручено перелік вакантних посад ГУ ДФС у Луганській області станом на 06 листопада 2018 року з попередженням про те, що в разі відмови від запропонованих посад його буде звільнено у порядку, передбаченому статті 87 Закону №889-VIII. Факт отримання вказаних документів підтверджено особистим підписом ОСОБА_1 на супровідному листі.
9. Перелік вакантних посад ГУ ДФС у Луганській області вручався позивачу особисто також станом на 07 грудня 2018 року та станом 29 грудня 2018 року.
10. Крім того, 04 січня 2019 року на адресу позивача рекомендованим листом направлено перелік вакантних посад ГУ ДФС у Луганській області станом на 04 січня 2019 року, який отримано ОСОБА_1 особисто 14 січня 2019 року.
11. У період з 04 січня 2019 року по 26 квітня 2019 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні, що підтверджено листками непрацездатності, копії яких долучено до матеріалів справи.
12. Першим робочим днем після закінчення лікування у ОСОБА_1 було 02  травня 2019 року, що підтверджено даними табелів обліку робочого часу за період з листопада 2018 року по травень 2019 року.
13. Після закінчення лікування в перший робочий день 02 травень 2019 року ОСОБА_1 подано на ім`я в.о. начальника ГУ ДФС у Луганській області заяву про надання йому переліку вакантних посад в ГУ ДФС у Луганській області для можливості переведення у зв`язку зі скороченням його посади згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, яку зареєстровано в ГУ ДФС у Луганській області 02 травень 2019 року за №  А/2523/ДЗН.
14. У подальшому, 02 травень 2019 року ОСОБА_1 на ім`я в.о. начальника ГУ ДФС у Луганській області подано заяву про звільнення з займаної посади в порядку переведення до Луганської обласної адміністрації -обласної військово-цивільної адміністрації, до якої додано копію листа в.о. голови обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації С.Філя виконуючому обов`язки голови ДФС України Власову О.С. з проханням звільнити в порядку переведення до Луганської обласної державної адміністрації - обласної військово-цивільної адміністрації ОСОБА_1 , першого заступника ГУ ДФС у Луганській області.
15. Вказана заява ОСОБА_1 зареєстрована в ГУ ДФС у Луганській області 02 травня 2019 року за № А/2553/ДЗН.
16. Листом від 02 травня 2019 року за № 2322/8/12-32-04-09 ГУ ДФС у Луганській області повідомило ДФС України про те, що ОСОБА_1 , перший заступник начальника ГУ ДФС у Луганській області приступив до роботи після закінчення перебування на лікарняному з 04 січня 2019 року по 26 квітня 2019 року. З посиланням на те, що ОСОБА_1 попереджений про наступне вивільнення у зв`язку з скороченням та термін попередження сплинув січня 2019 року, ГУ ДФС у Луганській області просило розглянути питання щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII.
17. Наказом ДФС України від 06 травня 2019 року № 809-о «Про звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного управління ДФС у Луганській області у зв`язку із реорганізацією територіальних органів ДФС у Луганській області, пункту 1 статті 40 КЗпП України.
18. Підставами для прийняття наказу зазначено подання Головного управління ДФС у Луганській області від 02 травня 2019 року № 2322/8/12-32-04-09, попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 від 06 листопада 2018  року, пропозиції вакантних посад, які запропоновані ОСОБА_1 .  
19. Згідно з наданою Департаментом обслуговування платників податків інформацією з ІТС «Управління документами» наказ ДФС України від 06 травня 2019 року № 809-о зареєстровано в інформаційній системі ДФС України 06 травня 2019 року о 16 годині 30 хвилин та 06 травня 2019 року о 17 годині 33 хвилини отримано ГУ ДФС у Луганській області.
20. Наказом Головного управління ДФС України у Луганській області від 06 травня 2019 року № 155-о "Про звільнення ОСОБА_1 та виплату компенсації за невикористані відпустки" припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного управління ДФС у Луганській області у зв`язку із реорганізацією територіальних органів ДФС у Луганській області, пункту 1 статті 40 КЗпП України з 06 травня 2019  року.
21. Вказаний наказ зареєстровано в журналі реєстрації наказів ГУ ДФС з особового складу 06 травня 2019 року.
22. Про прийняття вищевказаних наказів ОСОБА_1 повідомлено 07 травня 2019 року, однак, ознайомлення з їх змістом позивач відмовився, про що свідчить акт про відмову від підпису від 07 травня 2019 року.
23. Листом від 07 травня 2019 року № А-1750/14/12-32-04-09 ГУ ДФС у Луганській області направило на адресу ОСОБА_1 копії наказів ДФС України від  06  травня 2019 року № 809-о та ГУ ДФС у Луганській області № 155-о від  06  травня 2019  року та повідомило про необхідність отримання трудової книжки.
24. Згідно з журналом обліку трудових книжок і вкладишів до них трудову книжку позивач отримав особисто 15 травня 2019 року.

ІІІ.     Рішення судів у  цій справі та мотиви їх ухвалення.
25.  Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019  року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду 10 грудня 2019 року, позов задоволено.
25.1. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 06 травня 2019 року № 809-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».
25.2. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Луганській області від 06 травня 2019 року № 155-о «Про звільнення ОСОБА_1 та виплату компенсації за невикористані відпустки».
25.3. Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління ДФС у Луганській області з 07 травня 2019 року.
25.4. Стягнуто з Головного управління ДФС у Луганській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 травня 2019 року у розмірі 67851 грн 90 коп з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.
26. Задовольняючи позов суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України відбулось з порушенням положень частини третьої статті 49-2 КЗпП України та гарантій позивача на працевлаштування. Тому накази ДФС України від 06 травня 2019 року № 809-о та ГУ ДФС у Луганській області від 06 травня 2019 року № 155-о про звільнення позивача є незаконними та підлягають скасуванню, а ОСОБА_1 , відповідно до положень частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, повинен бути поновлений на попередній роботі.
27. Додатково суд апеляційної інстанції зауважив, що подання позивачем заяви про звільнення в порядку переведення 02 травня 2019 року не звільняє ГУ ДФС у Луганській області від обов`язку запропонувати вакансії, які з`явилися в установі протягом періоду виходу позивача з лікарняного і які існували на день його звільнення.
28. При цьому суд апеляційної інстанції також зауважив, що позивач 02 травня 2019 року також звернувся з заявою про надання Переліку вакантних посад на цю дату, проте відповідь на своє звернення ОСОБА_1 отримав вже після звільнення.

ІV.     Касаційне оскарження
29. Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачем-2 подано до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано у суді 11 січня 2020  року.
30. У касаційній скарзі відповідач-2 зазначає, що судами першої та  апеляційної інстанцій постановлено рішення із неправильним застосуванням норми матеріального права. Так відповідач-2 наголошує на тому, що суди приймаючи рішення в цій справі помилково послалися на не надання позивачу переліку всіх вакантних посад станом на 02 травня 2019 року, оскільки відповідачем-2 було здійснено всі дії щодо попередження позивача про наступне вивільнення із займаної посади у порядку визначеному положеннями статті 492 КЗпП України у період із листопада 2018 року по січень 2019 року. 
30.3. За таких обставин заявник касаційної скарги просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
31. 21 січня 2020 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів: головуючого судді Шевцової Н.В., суддів Єресько Л.О., Кашпур О.В. відкрито касаційне провадження. Витребувано справу №  360/2251/19 із Луганського окружного адміністративного суду.
32. Також до Верховного Суду 02 лютого 2020 року надійшов відзив позивача на касаційну скаргу відповідача-2, в якій позивач спростовуючи її доводи просить залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
33. 28 січня 2020 року справа №  360/2251/19 надійшла до Верховного Суду.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
34.  За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
35.  Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
36.  Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти  докази.
37.  Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
38.  Частиною шостою статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.
39.  Статтею 51 КЗпП України встановлено гарантії забезпечення права громадян на працю, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
40.  Згідно з частиною четвертою статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).
41. Пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України установлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
42.  На підставі частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
43.  Частина перша статті 42 КЗпП України унормовує, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
44.  Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за  попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання  трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
45.  Згідно положеннями статті 492  КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
46.1.  При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
46.2.  Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
47.  У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992  року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.
48.  Відповідно до частини третьої статті 5 Закону №889-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
49.  Згідно із пунктом 3 частини першої статтею 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.
50.  Підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі (пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII).
51.  Частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.
51.1.  Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
52.  Частиною п`ятою статті 22 Закону №889-VIII встановлено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

VІ. Позиція Верховного Суду  
53.  Однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є передбачений статтею 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
54.  Виходячи із системного аналізу пункту 1 частини першої та частини другої статті 40, частини другої статті 492  КЗпП України з метою забезпечення цієї гарантії на власника або уповноважений ним орган при звільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці покладається обов`язок при попередженні працівника про таке звільнення одночасно запропонувати йому наявні вакантні посади. Тобто, законодавець встановив принцип одночасності попередження про наступне вивільнення та пропонування наявних вакантних посад для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи.
55.  За приписами частини другої статті 40, частини третьої статті 492  КЗпП України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, власник вважається таким, що належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник який вивільнюється, працював.
56.  При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.
57. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від  11  вересня 2019 року у справі № 826/8324/18 і Верховний Суд не вбачає підстав відступати від неї.
58. Задовольняючи позов суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України відбулось з порушенням положень частини третьої статті 492 КЗпП України та гарантій позивача на працевлаштування, оскільки відповідачами порушено процедуру прийняття спірних наказів про звільнення та не запропоновано позивачу всі наявні вакантні посади у період його виходу після лікарняного, з 02 травня 2019 року по 06 травня 2019 року.
59. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 06 листопада 2018  року вручено попередження про наступне вивільнення відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII та перелік вакантних посад ГУ ДФС у Луганській області станом на 06 листопада 2018 року.
59.1. Перелік вакантних посад ГУ ДФС у Луганській області вручався позивачу особисто також станом на 07 грудня 2018 року та станом 29 грудня 2018 року.
59.2. Крім того, 04 січня 2019 року на адресу позивача рекомендованим листом направлено перелік вакантних посад ГУ ДФС у Луганській області станом на 04 січня 2019 року, який отримано ОСОБА_1 особисто 14 січня 2019 року.
59.3. У період з 04 січня 2019 року по 26 квітня 2019 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні, що підтверджено листками непрацездатності, копії яких долучено до матеріалів справи.
59.4. Першим робочим днем після закінчення лікування у ОСОБА_1 є 02 травня 2019 року, що підтверджено даними табелів обліку робочого часу за період з листопада 2018 року по травень 2019 року.
60.  Судами попередніх інстанцій також встановлено, що 02 травня 2019 року ОСОБА_1 подано на ім`я в.о. начальника ГУ ДФС у Луганській області заяву про надання йому переліку вакантних посад в ГУ ДФС у Луганській області для можливості переведення у зв`язку зі скороченням його посади згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, яку зареєстровано в ГУ ДФС у Луганській області 02 травень 2019 року за №  А/2523/ДЗН.
61. Проте станом на дату видання оскаржуваного наказу ОСОБА_1 не було надано Переліку вакантних посад у відповідь на його звернення від 02 травня 2019  року.
62. Верховний Суд погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанції, що відповідачами не дотримано приписи пункту 1 статті 40 та частин першої-третьої статті 49-2  КЗпП України щодо забезпечення гарантованих позивачу прав на сприяння у збереженні роботи та дотримання процедури його вивільнення, а саме не запропоновано всі вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього періоду і які існували на день його звільнення.
63. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві, запереченнях проти позову, апеляційній скарзі, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.
64. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
65. Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини першої статті 350 КАС України Верховний Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області залишити без задоволення.

2. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019  року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду 10 грудня 2019 року в справі № 360/2251/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                      Н.В.  Шевцова

Судді:                                                                                          Л.О. Єресько 

                                                                                          О.В. Кашпур