Ухвала
 
21 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 320/1553/19
провадження № 61-7179ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 жовтня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Малихіна Тетяна Анатоліївна, ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування житлового будинку,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати поважними причини пропуску позовної давності для оспорювання договору дарування від 27 грудня 2017 року та визнати недійсним договір дарування будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 27 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Малихіною Т. А., зареєстрований в реєстрі за № 1103, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 5 768,40 грн. 
 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 27 грудня 2017 року у нотаріуса він підписав договір, однак який саме договір він підписує йому не було відомо, української мови він не знає, навіть не розуміє її і не читає нею. Його онук ОСОБА_1 завірив його, що після укладання договору він залишиться власником будинку АДРЕСА_1 та за ним буде здійснений догляд. У березні-квітні 2018 року онук разом із родиною переїхав мешкати до позивача, допомагали йому та доглядали за ним. Починаючи з вересня 2018 року відношення онука змінилось, він перестав здійснювати допомогу позивачу. В грудні 2018 року в судовому засіданні під час розгляду іншої цивільної справи позивач дізнався, що 27 грудня 2017 року він підписав договір дарування житлового будинку у зв`язку із чим вважав, що його онук увів його в оману, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
 
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 жовтня 2019 року, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування житлового будинку. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 від 27 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Малихіною Т. А., зареєстрований в реєстрі за № 1103, в частині дарування 3/4 частин вказаного житлового будинку. Вирішено питання судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що позивач не мав волевиявлення під час укладання ним договору на безоплатну передачу у власність відповідача будинку.
 
13 квітня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 жовтня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року в указаній вище справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 рокуклопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 жовтня 2019 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.
 
У травні 2020 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 24 квітня 2020 року ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_1 ,  надіслав засобами поштового зв`язку матеріали на усунення недоліків.
 
Вказані в ухвалі недоліки у встановлений судом строк усунено.
 
В касаційній скарзі заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 908/3262/16, від 03 жовтня 2019 року у справі № 910/12958/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 911/1171/18, від 12 вересня 2018 року у справі № 335/8252/14-ц та інших. Заявник вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за його відсутності та відсутності його представника.
 
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог щодо її форми і змісту. Судовий збір сплачено.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
 
За таких обставин касаційне провадження у зазначеній справі необхідно відкрити.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати із Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу № 320/1553/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Малихіна Тетяна Анатоліївна, ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування житлового будинку.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 23 червня 2020 року. 

Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        А. І. Грушицький
 
В. В. Сердюк
 
І. М. Фаловська