ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

04 травня 2020 року
м. Харків

справа № 642/6075/17
провадження № 22ц/818/3155/20 

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б., 

імена (найменування) сторін:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – Харківська міська рада,
відповідач – ОСОБА_2 , 
відповідач – ОСОБА_3 ,
третя особа – Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року в складі судді Бородіної О.В.,

у с т а н о в и в: 

В листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради (далі – ХМР), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа – Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» (далі – КП «Жилкомсервіс»), про визнання права власності на сарай з льохом за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що він з 1970 року зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 та користується сараєм з льохом у дворі будинку АДРЕСА_2 , який належав до відомчого житлового фонду філії «Південна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - філія «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»). 

Зазначав, що раніше вказаним сараєм з льохом, який був побудований в 1898 році, користувалась його бабуся, яка померла в 1972 році. Після смерті бабусі сарай було надано в користування матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за письмовою заявою останньої, поданої на ім`я начальника ЖЕК № 5 Харківської дистанції цивільних споруд Південної залізниці. 

16 серпня 2017 року на дверях сараю він побачив припис Дільниці № 26 КП «Жилкомсервіс», в якому містилася вимога про надання правовстановлюючих документів, дозволу органів державного контролю та рішення міськвиконкому про відвід землі під гараж/сарай/льох/ та зазначалось, що у випадку ненадання дозвільних документів Дільниця № 26 КП «Жилкомсервіс» залишає за собою право притягнути його до адміністративної відповідальності. 

Посилаючись на те, що сарай з льохом у дворі будинку АДРЕСА_3 -40 не відноситься до об`єктів, які підлягають державній реєстрації, в 1898 році діючим законодавством не було передбачено надання правовстановлюючих документів на таке нерухоме майно, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю.

28 грудня 2017 року ОСОБА_6 – представник ХМР подав відзив на позовну заяву, в якому просив залишити позов ОСОБА_1 без задоволення. 

Відзив мотивовано тим, що надання в користування матері позивача ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , сараю з льохом у дворі будинку АДРЕСА_2 не підтверджено належними доказами, право власності або користування земельною ділянкою за вказаною адресою за позивачем не посвідчено. Крім того ОСОБА_1 не звертався до Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану та його структурних підрозділів з питань щодо прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомості. Отже позивач не дотримався вимог Порядку вирішення питань, пов`язаних з самочинним будівництвом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року № 923 (з наступними змінами). 

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дозволи на будівництво та посвідчення права власності на сарай з льохом у дворі будинку АДРЕСА_2 , яким користується позивач, відсутні. При цьому ОСОБА_1 не є мешканцем будинку, на прибудинковій території якого розташована ця будівля, а відтак не належить до кола суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт – допоміжні приміщення. Територія, на якій розташоване спірне приміщення, є прибудинковою і призначена для обслуговування житлового будинку. 

09 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав оцінки акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність від 22 жовтня 2001 року, згідно з яким було проведено обстеження житлового будинку АДРЕСА_2 та зазначено загальні відомості щодо будинку, відомості про площі житлового будинку (частини житлового будинку), обладнання будинку, вартість основних фондів, наслідки розгляду та випробувань елементів будинку, а також установу, що фінансує ремонт або реконструкцію будинку, якою є Харківська дистанція цивільних споруд Південної залізниці. Зазначає, що технічна документація на господарські будівлі на прибудинковій території за вказаною адресою передана до Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі – КП «ХМБТІ»), яке не надало її для огляду судом. Вказує, що під час розгляду справи була проведена судова будівельно-технічна експертиза, якій суд першої інстанції не надав оцінки в судовому рішенні. Вважає, що суд першої інстанції не застосував статтю 344 ЦК України до спірних правовідносин з урахуванням того, що він добросовісно користується спірним майном. 

Крім того, вважає, що суддя здійснювала упереджені процесуальні дії, спрямовані на затягування розгляду справи та усунення доказової бази, а саме: відмовлено в задоволенні його клопотань про витребування відповідної технічної документації з КП «ХМБТІ»; про звільнення його від сплати витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи; про забезпечення доказів; про відкриття 20 березня 2018 року судового засідання та допит в цей день свідка ОСОБА_7 ; про огляд доказів за їх місцезнаходженням, витребування письмових доказів та виклик свідка ОСОБА_8 ; про призначення додаткової та повторної судової будівельно-технічної експертизи.

ХМР, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , КП «Жилкомсервіс», рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались. 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення   без змін, а скаргу без задоволення  (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України). 

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що з 1970 року ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 та користується сараєм з льохом у дворі будинку АДРЕСА_2 , який належав до відомчого житлового фонду філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

У зв`язку з реорганізацією господарства будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд філії Південна залізниці» ПАТ «Укрзалізниця» та ліквідацією служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до рішення правління ПАТ «Укрзалізниця» від 01 березня 2027 року № Ц-57/16 з 01 липня 2017 року на базі виробничих підрозділів, а саме: Харківського будівельно-монтажного експлуатаційного управління (колишня назва – Харківська дистанція цивільних споруд), Основьянського будівельно-монтажного експлуатаційного управління, Безлюдівського будівельно-монтажного експлуатаційного управління, Куп`янського будівельно-монтажного експлуатаційного управління, Люботинського сміттєперероблювального комплексу утворено виробничий підрозділ «Харківське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» ПАТ «Укрзалізниця», до якого перейшли всі права та обов`язки вищезазначених підрозділів. 

Згідно з рішенням ХМР від 26 вересня 2001 року «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Харкова відомчих житлових будинків», рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Харкова Харківської області від 06 листопада 2001 року № 386 «Про затвердження актів прийому-передачі в комунальну власність міста Харкова відомчих житлових будинків Харківської дистанції цивільних споруд Південної залізниці житловий будинок АДРЕСА_3 -40 було передано до комунальної власності міста Харкова (а. с. 103-116 т. 1).

В серпні 2017 року ОСОБА_1 отримав припис Дільниці № 26 КП «Жилкомсервіс», в якому містилася вимога про надання правовстановлюючих документів, дозволу органів державного контролю та рішення міськвиконкому про відвід землі під гараж/сарай/льох/ та зазначалось, що у випадку ненадання дозвільних документів Дільниця № 26 КП «Жилкомсервіс» залишає за собою право притягнути його до адміністративної відповідальності. 

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської області ХМР з питанням скасування припису.

Листом від 06 жовтня 2017 року № К-4-34255/0/1-17.08-39 – 14045/0/129-17 Департамент житлового господарства виконавчого комітету Харківської області ХМР повідомив позивача, що на виконання рішення ХУ1 сесії ХМР У1 скликання від 22 червня 2012 року № 753/12 «Про внесення змін до порядку вирішення питань, пов`язаних з самовільним будівництвом» у відповідності до наказів Департаменту житлового господарства від 13 листопада 2012 року № 401 «Про виявлення самочинних будівель на прибудинкових територіях» та від 07 травня 2013 року № 111 «Про інвентаризацію гаражів, сараїв, погребів та льохів на прибудинкових територіях» КП «Жилкомсервіс» було організовано роботу зі збору відповідної інформації. 

З метою приведення в належний санітарний стан прибудинкових територій жилих мікрорайонів, дворів, дитячих майданчиків, подальшого комплексного розвитку зеленої зони міста, створення умов, сприятливих для життєдіяльності мешканців міста та запровадження безстрокової кампанії з забезпечення чистоти і порядку на підставі рішення виконавчого комітету ХМР від 01 березня 2016 року № 148 «Про організацію робіт із приведення до належного стану території міста Харкова у весняний період 2017 року» були розроблені комплексні заходи по приведенню до належного стану території міста Харкова у весняний період 2017 року для житлового фонду комунальної власності (а с. 16 т. 1).

В листопаді та грудні 2017 року, в березні, квітні, червні 2018 року та в лютому 2020 року ОСОБА_1 звертався до КП «ХМБТІ» та КП «Жилкомсервіс» з питанням про надання копії технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_3 -40 з прибудинковим будівлями (сараями та льохами) від 1898 року, копій документів введення в експлуатацію вказаного будинку з прибудинковими будівлями (сараями, льохами), відомостей про період володіння і користування позивачем з 1972 року до теперішнього часу сараєм за вказаною адресою та витягу з журналу реєстрації сараїв і льохів на території дільниці № 26 Холодногірського КП «Жилкомсервіс» ХМР.

Листами від 11 грудня 2017 року № 446, від 12 березня 2018 року № 3133/04-10 КП «ХМБТІ» повідомило ОСОБА_1 , що згідно з наявними архівними матеріалами інвентаризаційної справи первинна технічна інвентаризація житлового будинку АДРЕСА_3 -40 проведена 23 січня 1967 рок. При цьому, схематичний план прибудинкової території не складався, документи щодо введення в експлуатацію в 1898 році вказаного будинку з прибудинковими будівлями (сараями з льохами) до КП «ХМБТІ» для обліку не надавались (а. с. 158-159 т. 1; 47-48 т. 2). 

Листами від 20 грудня 2017 року № Л-17/14326-0703, від 03 квітня 2018 року № К-18/2550.0703, від 07 червня 2018 року № К-18/5847.-7-03, від 04 лютого 2020 року № 4294/2/07-05 КП «Жилкомсервіс» повідомило ОСОБА_1 , що він є користувачем сараю за вказаною адресою, правовстановлюючих документів на будівлю немає, нарахування за користування господарською будівлею КП «Жилкомсервіс» не здійснюється. Станом на 01 грудня 2017 року на балансі КП «Жилкомсервіс» обліковується лише житловий будинок АДРЕСА_3 -40 згідно з розпорядженням Управління комунального майна та приватизації. Окремо виділені зі складу житлового будинку нежитлові приміщення за вказаною адресою під власні потреби на баланс підприємства не передавались (а. с. 160 т. 1; 55 т. 2; 9, 138 т. 3).

Згідно з довідкою Архівного відділу Харківської області ХМР документація щодо технічного паспорту на будинок та схем надвірних прибудинкових мереж та внутрішніх технічних засобів у дворі будинку АДРЕСА_2 , домової книги на вказаний будинок, про передачу на баланс водопровідних, каналізаційних, електромереж відсутня (а. с. 14 т. 3).

З метою з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 08 травня 2018 року по справі призначена судова будівельно-технічна експертиза.

Із Висновку експерта № 15750, складеного 13 серпня 2019 року експертом ОСОБА_9 . Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса вбачається, що встановити рік побудови сараю з льохом № НОМЕР_1 , розташованого на прибудинковій території житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , не надається можливим у зв`язку з відсутністю методики по даному виду дослідження (визначення року побудови). Визначити ринкову вартість сараю за вказаною адресою окремо від житлового будинку не надається можливим, так як відсутні аналоги продажу подібних об`єктів. Сарай з льохом № НОМЕР_1 , розташований на прибудинковій території житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , відповідає державним будівельним нормам, відноситься до 1У групи капітальності, конструктивне рішення сараю відповідає вимогам будівельних норм та правил. 

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на підстави, передбачені статтею 344 ЦК України.

Згідно зі статтею 328 ЦК України  право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої  статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності таких умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Зазначене узгоджується з пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки він не є добросовісним набувачами, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України). 

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка. До Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану та його структурних підрозділів з питанням щодо прийняття в експлуатацію сараю з льохом № НОМЕР_1 , розташованого на прибудинковій території житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , позивач не звертався та не позбавлений такої можливості.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі. 

Повен судове рішення складено 04 червня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець 

Судді О.М.Хорошевский

В.Б.Яцина