КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №757/59271/18-ц                                                                                     головуючий у І інстанції: Батрин О.В.
провадження 22-ц/824/2891/2020                                                                                           доповідач: Сліпченко О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
26 травня 2019 року                                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Гуля В.В., Сушко Л.П.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-
 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2018 позивач ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 01 вересня 2018 року позивач через Державну установу «Урядовий контактний центр» Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади направив звернення з проханням проведення відповідної службової перевірки щодо неправомірних дій слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП Бойка Г.В., яким було прийнято рішення про закриття кримінальних проваджень, допущення порушень працівниками Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області при складанні адміністративного протоколу за ст. 173 КУпАП України відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , невжиття заходів по доставці до суду останніх, що призвело до повернення судом вказаних матеріалів для доопрацювання, а також не доставка останніх в судове засідання Полтавського районного суду по розгляду матеріалів кримінального провадження. 
28 вересня 2018 року позивач отримав відповідь від Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якій зазначено, що останнім було проведено службове розслідування, що підтверджується висновком службового розслідування від         28 вересня 2018, відповідно до якого встановлено протиправну бездіяльність Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області за фактами, викладеними у зверненні позивача та подальше проведення досудового розслідування у вказаних кримінальних провадженнях доручено слідчому СВ Полтавського ВП ГУНП Савельєву Д.В., яким на даний час проводяться слідчі дії.
Позивач зазначає, що внаслідок незаконних дій працівників поліції йому, як ветерану Національної поліції України, було завдано моральну шкоду, яка проявилась у нервових перевантаженнях та щоденних психологічних стресах, що в свою чергу вплинуло на стан його здоров`я, внаслідок чого він змушений лікуватись та проходити обстеження у Полтавському обласному клінічному шкірно-венерологічному диспансері із захворюванням шкіри. 
Позивач просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України моральну шкоду, яку оцінює на суму 100 000 грн.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник Державної казначейської служби України звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.
Зауважує, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку, щодо стягнення коштів безпосередньо з Державної казначейської служби, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів.
Вважає, що належним підтвердженням протиправних рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення, а оскільки воно відсутнє, підстав для задоволення позовних вимог не вбачає.
Начальник Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області направив відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із висновками місцевого суду та підтримує вимоги апеляційної скарги, щодо його скасування.
Зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди.
Крім того, вказує на порушення норм процесуального права місцевим судом під час прийняття позовної заяви.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами;
1)                 письмовими, речовими і електронними доказами;
2)                 висновками експертів
3)                 показань свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
 
Частково задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області встановлена та доведена наявними у справі доказами.
Колегія суддів погоджується з такими висновками, однак приходить до висновку, щодо невідповідності визначеного розміру відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне.
 
Судом першої інстанції встановлено, що 01 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 через Державну установу «Урядовий контактний центр» Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади направив звернення Національній поліції України з проханням проведення відповідної службової перевірки щодо неправомірних дій слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП Бойка Г.В., яким було прийнято рішення про закриття кримінальних проваджень № 12017170040003850, № 12017170040004353, допущення порушень працівниками Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області при складанні адміністративного протоколу за ст. 173 КУпАП України відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , невжиття заходів по доставці до суду останніх, що призвело до повернення судом вказаних матеріалів для доопрацювання, а також не доставка останніх в судове засідання Полтавського районного суду по розгляду матеріалів кримінального провадження № 12014170300001197 (а.с. 24-26).
Відповідно до листа заступника начальника - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області Грімова В.Ю. від 28.09.2018 позивача ОСОБА_1 повідомлено, що за його зверненнями № ФИ-8481104 від 01.09.2018, № ФИ-8472724 від 30.08.2018, № ФИ-8481106 від 01.09.2018, № ФИ-8472718 від 30.08.2018, № ФИ-8472654 від 30.08.2018, № ФИ-8455295 від 23.08.2018, № ФИ-8472650, № ФИ-8472668, № ФИ - 8472695 , № ФИ -8472680 від 30.08.2018, № ФИ-8481122,                         № ФИ -8481100, № ФИ -8481102 від 01.09.2018 та двох звернень від 30.08.2018, які надійшли з Львівського територіального управління НАБУ та прокуратури Полтавської області було проведено службове розслідування, за результатами якого позивачу було направлено висновок від 28 вересня 2018 року (а.с. 18-20).
Згідно з висновком службового розслідування за фактами, вказаними у зверненні ОСОБА_1 від 28 вересня 2018 року (а.с. 20-23), проведеного комісією в складі: голови комісії заступника начальника СУ ГУНП підполковника поліції Яцун С.М., членів комісії: старшого слідчого ОМВ СУ ГУНП підполковника поліції Погребняк І .С., старшого інспектора ДОП УПД ГУНП підполковника поліції Черевань О.А. та старшого оперуповноваженого в ОВС відділу оперативних розробок Полтавського управління ДВБ НП України майора поліції Новосядлого А.В. встановлено, що відомості, які стали підставою проведення службового розслідування, частково знайшли своє підтвердження, а саме: за фактом неналежного проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 12017170040003850, № 12017170040004353, прийняття необґрунтованого рішення про закриття та здійснення неналежного контролю з боку керівництва слідчого відділу Полтавського ВП ГУНП. 06 вересня 2018 року було проведено службове розслідування, за результатами якого до слідчого слідчого відділу Полтавського відділу поліції ГУНП лейтенанта поліції Бойка Г .В. заходи дисциплінарного впливу не застосовувались, у зв`язку з тим, що останній з 07 серпня 2018 року переведений до ГУНП в м. Києві. За здійснення неналежного контролю за діями підлеглих працівників під час проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності заступник начальника слідчого відділу Полтавського ВП майор міліції Лелюк О.П., але враховуючи, що останньому наказом ГУНП від 06 липня 2018 року № 1109 оголошено догану, вирішено обмежитись раніше накладеним стягненням.
Крім того, службовим розслідуванням встановлено, що дільничний офіцер поліції сектору превенції Полтавського ВП ГУНП Полтавської області Глазков Є.В. , у порушення вимог п.п. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» та ч. 5 ст. 38 КУпАП протягом місяця з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження не склав протокол про адміністративне правопорушення на громадянку ОСОБА_3 , що призвело до уникнення її від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП України. За вказаними порушеннями за доповідною запискою т.в.о. заступника начальника ГУНП - начальника слідчого управління Грімова В.Ю. управлінням превентивної діяльності ГУНП області 02 серпня 2018 року було проведено службове розслідування, за результатами якого, за допущення вказаних порушень дільничному офіцеру поліції сектору превенції Полтавського ВП ГУНП Глазкову Є .В. наказом ГУНП від 06 серпня 2018 року № 1264 оголошено зауваження.
Також за порушення положень ч. 1 ст. 261, ч. 1 ст. 263 КУпАП України, п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1376, притягнуто до дисциплінарної відповідальності дільничого офіцеру поліції сектору превенції Полтавського ВП ГУНП старший лейтенант поліції Корюкова О.О., але враховуючи, що відповідно до ч. 3 ст. 16 Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV, з дня вчинення проступку минуло більше півроку, дисциплінарне стягнення не накладено.
 
Правовідносини, які виникли між сторонами у даному випадку регулюються                ч. 6 ст. 1176 ЦК України.
У відповідності до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі, внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Відповідальність за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудовим (службових) обов`язків відповідно до ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
Як роз`яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня              1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижучи підрив довіри до її діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тлумачення ст. 1176 ЦК України свідчить, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності умов для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті: така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України).
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.
 
Отже, апеляційний суд визнає факт заподіяння моральної шкоди бездіяльністю Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області при здійсненні досудового розслідування у кримінальних провадженнях                               № 12017170040003850, № 12017170040004353 та при складанні адміністративного протоколу за ст. 173 КУпАП України відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також невжиття заходів по доставці до суду останніх, що призвело до повернення судом вказаних матеріалів для доопрацювання та не доставка останніх в судове засідання Полтавського районного суду по розгляду матеріалів кримінального провадження № 12014170300001197, зазначене встановлено та доведено наявними у справі доказами, зокрема, висновком службового розслідування за фактами, вказаними у зверненні ОСОБА_1 від 28вересня                               2018року,  суд  дійшовобгрунтованоговисновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування завданої позивачу такими діями моральної шкоди.
Апеляційний суд зауважує, що з огляду на те, що саме Полтавським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області здійснено дії, чим за думкою позивача йому завдано моральну шкоду та враховуючи, що моральну шкоду позивач просить стягнути за рахунок державного бюджету, ОСОБА_1 вірно обрано відповідача у справі.
Доводи апеляційної скарги та посилання представника Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області у відзиві на апеляційну скаргу, щодо відсутності доведеності заподіяння моральних страждань колегія суддів відхиляє, оскільки бездіяльність Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, встановлена висновком службового розслідування, призвела до моральних страждань позивача, який змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав та витрачати свій час, докладати додаткових зусиль для поновлення свого права.
Посилання особи, яка подає апеляційну скаргу на відсутність рішення суду, яким була б встановлена протиправна поведінка відповідача, як на підставу для звільнення відповідача від відповідальності не заслуговують на увагу, оскільки бездіяльність Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, якою було спричинено моральну шкоду позивачу підтверджується матеріалами справи та встановлена в ході розгляду справи, а зазначені доводи відповідача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. 
 
Проте враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, колегія суддів вважає висновки щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. завищеними.
З огляду на вищенаведене, позивачеві спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат(їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, докази, щодо погіршення стану здоров`я позивача(а.с. 54-58) не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачем не доведено, що саме дії відповідача вплинули на стан його здоров`я у періоді визначеному у виписці із медичної карти, а тому керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, вважає за необхідним стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.
У відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.
Як визначено у Рішенні Європейського суду з прав людини "Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства"(Case ofABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI), 1985 р., з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення.
 
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.
 
Проте апеляційний суд не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції у визначенні порядку стягнення моральної шкоди, а саме шляхом її стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2011 року № 346 ліквідовано урядові органи, зокрема Державне казначейство України, а Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011 затверджено Положення про Державну казначейську службу України та установлено, що Державна казначейська служба України є правонаступником прав та обов`язків Державного казначейства України - урядового органу державного управління, що діяв у системі Міністерства фінансів України.
Згідно з пунктом 23-1 частини першої статті 1 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.
Відповідно до п. 9 Розділу VI «Прикінцеві та Перехідні положення» Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
Згідно з п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (п.п. 3 п. 4 Положення).
Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 9 Положення).
Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).
Відповідно до п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Згідно з п. 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
В Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейської служби України. Державна казначейська служба України не є розпорядником коштів Державного бюджету України. 
Таким чином, моральна шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, що відповідає заявленим позовним вимогам. 
 
Враховуючи те, що місцевим судом було невірно з`ясовано обставини справи, що призвело до помилкового визначення розміру моральної шкоди, обрано невірний порядок стягнення моральної шкоди із відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року скасувати та увалити нове, яким позов задовольнити частково. 
Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду в розмірі 5 000(п`ять тисяч) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: