ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

31 березня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/733/20
Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/502/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ліквідатор Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» Васильченко Юрій Леонідович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Брокінвестгруп»,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ліквідатора Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» Васильченка Юрія Леонідовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокінвестгруп» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                      У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2020 року передано справу № 750/733/20 за позовом ОСОБА_1 до ліквідатора ВАТ Банк «Біг Енергія» Васильченка Ю.Л., ТОВ «Брокінвестгруп» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії до Ковпаківського районного суду м. Суми за підсудністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу суду скасувати та направити справу до Деснянського районного суду м. Чернігова для продовження розгляду.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до договору, який був укладений з банком, позивачка є споживачем послуг банку (клієнт банку) (ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»), споживачем фінансових послуг (п. 7 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг»), учасником ринку фінансових послуг у сфері залучення коштів, зокрема, у сфері залучення коштів на депозитні та поточні рахунки, тому на спірні правовідносини по поверненню вкладів поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
Вказує, що згідно з п. 5 ст. 28 ЦПК України справи про захист прав споживачів послуг розглядаються за зареєстрованим місцем проживання споживача послуг, тому справа підсудна Деснянському районному суду м. Чернігова.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи,  апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідачів, в якому просила:
- визнати незаконними дії ліквідатора ВАТ Банк «БІГ Енергія» Васильченка Ю.Л. в частині визначення черги та розміру акцептованих вимог та віднесення її до реєстру кредиторів за Законом України «Про банки і банківську діяльність» в редакції Закону № 3127-ІV від 24.07.2009;
- визнати незаконною бездіяльність (відмову) ТОВ «Брокінвестгруп» з приводу відмови у внесені змін до реєстру вимог кредиторів банку на підставі заяви від 19.01.2016 та рішень судів, що набрали законної сили, у зв`язку із збільшенням визнаної судами суми боргу;
- визнати незаконною бездіяльність ТОВ «Брокінвестгруп» з приводу відмови у розгляді по суті її заяви про внесення змін до реєстру кредиторів від 20.03.2016 у зв`язку із збільшенням визнаної судами суми боргу;
- зобов`язати ТОВ «Брокінвестгруп» внести зміни до реєстру вимог кредиторів банку, виключивши її з черги акцептованих ліквідатором ВАТ Банк «БІГ Енергія» Васильченком Ю.Л. вимог реєстру кредиторів банку за Законом України «Про банки і банківську діяльність» в редакції Закону № 3127-ІV від 24.07.2009 та включити її вимоги до реєстру кредиторів банку четвертої черги у сумі 7 178 345,83 грн згідно положень ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції Закону № 3127-ІV від 29.11.2005;
- зобов`язати ТОВ «Брокінвестгруп» виплатити кошти кредиторської заборгованості ВАТ Банка «Біг Енергія» у сумі 7 178 345,83 грн в порядку черговості, передбаченої ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції Закону № 3127-ІV від 29.11.2005 до виплати коштів за вимогами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які реєстром кредиторів банку віднесено до 3 черги за Законом України «Про банки і банківську діяльність» в редакції Закону № 3127-ІV від 24.07.2009, встановивши спосіб виконання судового рішення - шляхом стягнення на її користь коштів у сумі 7 178 345,83 грн, зі спеціального рахунку ВАТ Банка «Біг Енергія» у Національному банку України для відшкодування заборгованості кредиторам ВАТ Банка «Біг Енергія».
В обґрунтування позову зазначала, що між нею та ВАТ Банк «Біг Енергія» у 2007 та 2008 роках були укладені договори банківських вкладів, які в подальшому рішеннями судів були розірвані та на користь позивачки було стягнуто суми боргу, проценти за користування вкладом, судові витрати та витрати на правову допомогу, інфляційні та 3 % річних. З 24.02.2010 розпочато процедуру ліквідації ВАТ Банк «Біг Енергія». За договором про передавання в управління непроданих активів від 28.01.2014 ТОВ «Брокінвестгруп» є правонаступником органу управління  ВАТ Банк «Біг Енергія» ліквідатора Васильченка Ю.Л. Враховуючи, що у зв`язку з незаконним неповерненням вкладів у процесі ліквідаційної процедури заборгованість банку збільшується, про що свідчать наявні судові рішення, позивачка звернулася до ТОВ «Брокінвестгруп» із заявою про внесення змін до реєстрів кредиторів, однак останнє відмовило у її задоволенні. Позивачка вважає, що всі її вимоги як вкладника згідно ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції Закону № 3127-ІV від 29.11.2005 як такі, що перевищують еквівалент 50 000 грн, підлягають включенню до четвертої черги вимог кредиторів та мають виконуватися пріоритетно перед вимогами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Зазначала, що відповідно до укладених депозитних договорів, вона є споживачем послуг банку (клієнт банку) (ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»), зокрема, у сфері залучення коштів на депозитні рахунки, тому згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі послуг звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, та згідно з п. 5 ст. 110 ЦПК України такі справи можуть розглядатися за зареєстрованим місцем проживання споживача послуг. Вказувала, що нею заявлено позов про відшкодування збитків, завданих неповерненням у терміни, що передбачені депозитними договорами грошових вкладів в ході ліквідаційної процедури банку і на ці правовідносини поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів», тому справа підсудна Деснянському районному суду м. Чернігова за її місцем проживання.

Стаття 187 ЦПК України регламентує дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі. Суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним Державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Однак слід відзначити, що загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується лише у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.
Разом з тим, згідно ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою заявлені вимоги про визнання незаконними дій відповідачів та зобов`язання вчинити певні дії по виконанню стягнутих коштів за рішеннями судів, тому вимоги позивачки не випливають із договору, заподіяння шкоди чи виконання договору; підстав вважати, що правовідносини, які виникли між позивачкою та відповідачами по справі регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» не вбачається.
Таким чином районний суд вважав, що визначення підсудності відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, в якій зазначено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача, не може бути застосовано до визначення підсудності за даним позовом.
Однак з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд через порушення останнім норм процесуального права, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).
Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.
За таких обставин, ОСОБА_1   є споживачем фінансових послуг банку.
Як вбачається із позовної заяви, між сторонами виник спір з приводу невиконання відповідачами своїх обов`язків щодо повернення коштів за договорами банківського вкладу, зокрема, неповернення коштів, розміщених позивачкою на рахунках в банку.

Враховуючи вищевказані обставини, норми процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ч. 1 п. 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                             Судді: