КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                                             
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6995/2020                 
                                                                                                     справа № 754/6828/17                                                    

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
2 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:
            Судді - доповідача      Андрієнко А.М.
            Суддів:                          Соколової В.В.
                                                  Поліщук Н.В.
 
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою Бойко Олени Володимирівни в інтересах Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Деснянського районного суду  м. Києва, постановленого суддею Панченко О.М. 08 серпня 2018 року по цивільній справі за позовом   Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення  боргу,
 
У С Т А Н О В И Л А:
 
У травні 2017 року позивач ГУ Пенсійного фонду України в м. Києві звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу. 
На обґрунтування апеляційної скарги вказував, що на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні ПФ України в м. Києві перебував ОСОБА_1 , який отримував пенсію за віком призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після проведення перевірки було встановлено, що у відповідача виникла переплата пенсії за період з 23.07.2011 по 31.12.2011 року в розмірі 14531, 46 грн.
Про факт виникнення у відповідача переплати пенсії свідчить лист Управління з координації та контролю за виплатою пенсії ГУ ПФУ в м. Києві №252.
У зв?язку із наведеним, позивач змушений звернутись до суду із позовом про стягнення боргу з відповідача в розмірі 14531,46 грн.
Рішенням  Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення  боргу відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду,  Бойко О.В. в інтересах Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києвіподала  апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин що мають значення для справи.
Вказує, що Управлінням з метою досудового врегулювання спору, відповідачу було направлено претензію від 22.03.2017 №4851/06, якою було запропоновано сплатити суму боргу в добровільному порядку, проте дана претензія була проігнорована відповідачем та без достатньої правової підстави отримані бюджетні кошти в розмірі 14 531,46 грн повернуті відповідачем не були.
Зазначає, що для визначення безнадійною заборгованістю суми пенсії відсутні правові підстави, а тому вона підлягає поверненню.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позову Головного управління ПФУ в м. Києві, суд першої інстанції виходив із того, що переплата пенсії виникла не з вини відповідача, а була добровільно виплачена Управлінням Пенсійного фонду. Вказана переплата виникла не в результаті рахункової помилки та позивачем не доведена недобросовісність з боку відповідача.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом установлено, що на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні ПФ України в м. Києві перебував відповідач ОСОБА_1 , який отримував пенсію за віком призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Управлінням з метою доцільного та ефективного використання бюджетних коштів було проведено перевірку даних, використаних для призначення (перерахунку) пенсій.
В результаті перевірки встановлено, що виникла переплата пенсії за період з 23.07.2011 року по 31.12.2011 року в розмірі 14531,46 грн. 
Про факт виникнення переплати пенсії у відповідача свідчить лист Управління з координації та контролю за виплатою пенсій ГУ ПФУ в м. Києві №252.
Положеннями частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Відповідно до статті 1215 ЦК Українине підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.
Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо.
Згідно з частиною першою статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення таких сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або ненадання інформації, обов`язковість подання якої передбачена законодавством.
Закон встановлює два виключення з цього правила: по - перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по - друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності рахункової помилки з боку особи, яка проводить таку виплату та недобросовісності з боку набувача.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь - якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року  та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Позивачем не надано доказів того, що ним було допущено рахункову помилку у нарахуванні та виплаті пенсії.
Доказів недобросовісності та вчинення протиправних дій з боку відповідача при отриманні коштів УПФУ не надано.
У зазначеній справі встановлено відсутність двох обов`язкових складових за яких відповідно до статті 1215 ЦК України можливе повернення безпідставно набутого майна, а саме: відсутність рахункової помилки з боку УПФ України і недобросовісність з боку відповідача.
За таких обставин, оцінивши зібрані  докази, наведені сторонами доводи та заперечення щодо предмету спору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо недоведеності позивачем наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 безпідставно одержаних коштів у розмірі 14531,46 грн.
Тому з урахуванням положень  ст. 1215 ЦК України проведена відповідачу виплата призначеної пенсії  за вказаний позивачем період не підлягає поверненню.
Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст.ст. 367,  374, 375 ЦПК України, колегія суддів,
 
                                                               ПОСТАНОВИЛА:
            
Апеляційну скаргу Бойко Олени Володимирівни в інтересах Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.
 
Рішення Деснянського районного суду  м. Києва від 08 серпня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з  дня її  прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 2  червня 2020 року.

Суддя - доповідач:                              
 
Судді :