Справа № 445/145/19                                Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В. 
Провадження № 22-ц/811/220/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                22 червня 2020 року                                 м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 22 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, 
                                в с т а н о в и л а:
У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила збільшити розмір присуджених їй з відповідача ОСОБА_1 за рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 27 червня 2013 року аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 500 грн. до 2000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з часу присудження аліментів пройшло більше п`яти років, діти стали дорослішими і збільшилися витрати на їх утримання, в тому числі, й витрати на придбання медикаментів у зв`язку з погіршенням стану здоров`я дітей, зокрема, сина ОСОБА_5 , який переніс декілька операцій, крім того, збільшився законодавчо встановлений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Зазначає, що її матеріальне становище погіршилось й через відсутність роботи та будь-якого доходу, в той час як відповідач їздить до Республіки Польща на заробітки і отримує достатню заробітну плату для належного матеріального забезпечення дітей. 
Заочним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 22 травня 2019 року, з урахуванням виправленої у ньому описки ухвалою суду від 13 червня 2019 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Змінено розмір аліментів, присуджених за рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 27 червня 2013 року, та ухвалено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття .
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 784 грн. 20 коп. 
Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Золочівського районного суду Львівської області від 22 травня 2019 року залишено без задоволення.
Заочне рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Апелянт вважає, що розмір аліментів, визначений судом, є незаконним, оскільки позивач не довела існування обставин, передбачених статтею 192 СК України, для збільшення розміру аліментів.
Зазначає, що судом не було враховано його матеріального стану, зокрема, того, що на даний час він не працює, оскільки лікується і за станом здоров`я оформляє інвалідність.
Вважає, що зміна законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів не може бути підставою для звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів та його задоволення з цієї підстави.
Крім того, наголошує, що визначений судом розмір аліментів на одну дитину є більшим від мінімального розміру аліментів, встановленого законом, який на час розгляду справи судом, у відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мав становити по 1013 грн. 50 коп. на кожну дитину.
Звертає увагу, що позивач не надала доказів на підтвердження покращення його матеріального становища, а посилання позивача на те, що діти часто хваріють, а сину була проведена опреція, не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскількии у відповідності до ст.185 СК України, витрати на лікування відносяться до додаткових витрат і стягуюються окремо.
Окрім цього, зазначає, що згідно з ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, тобто 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). На його переконання, зазначене положення Закону додатково вказує на те, що підстав для задоволення позову про збільшення розміру аліментів немає. 
Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта, зазначаючи, що 1000 грн. на утримання двох дітей, навіть без урахування проблем з їхнім здоров`ям, є явно недостатнім для гармонійного розвитку дітей. 
Звертає увагу, що відмітки у закордонному паспорті відповідача про часті перетини кордону і довготривале перебування в Республіці Польща підтверджують його роботу за межами України та, відповідно, одержання доходу.
Наголошує, що вона з двома дітьми проживає в будинку своєї матері, яка є інвалідом першої групи і потребує стороннього догляду, тому вона не може працевлаштуватись на постійну роботу і на даний час у неї відсутній дохід, на підтвердження чого вона надала суду відповідні письмові докази. 
Згідно з розпорядженнями голови Львівського апеляційного суду від 18 та 31 березня, 23 квітня, 08 та 22 травня 2020 року, на підставі рішення зборів суддів Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вирішено тимчасово, з 19 березня до 22 червня 2020 року, не розглядати справи у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинити їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. 
Однак, зазначені обмеження не стосуються, зокрема, цивільних справ, які призначені до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а також у разі подання заяв учасниками про розгляд справи у їх відсутності.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17.06.2020 року, є дата складення повного судового рішення –  22.06.2020 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач і відповідач є батьками неповнолітніх дітей  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4,5).
Шлюб між сторонами розірвано рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 27 червня 2013 року (а.с.7).
Діти проживають разом з позивачем ОСОБА_2 у будинку її матері ОСОБА_6 , яка є інвалідом першої групи (а.с.10, 23). 
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 27 червня 2013 року з відповідача у користь позивача присуджено аліменти на утримання двох їхніх неповнолітніх дітей у твердій грошові сумі у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22.05.2013 року і до досягнення дітьми повноліття.
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків станом на 21.01.2019 року (а.с.9), у позивача ОСОБА_2 відсутній дохід у другому кварталі 2018 року, а у третьому кварталі – дохід становив 3988 грн. 04 коп.
Відповідач ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, однак, він не заперечує тієї обставини, що отримує дохід від тимчасових робіт в Республіці Польща, розмір якого не називає.
Згідно з лікарськими висновками, складеними за результатами обстеження дітей у 2018 році (а.с.24, 29-32, 40), діти мають набуті хронічні захворювання, які потребують тривалого лікування, в тому числі, й з дотриманням збалансованого та дієтичного харчування. 
Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
У відповідності до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров’я та матеріальне становище дитини; стан здоров’я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, та інші обставини, що мають істотне значення. 
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи наведені вище норми матеріального закону та фактичні обставини справи, а саме: відсутність доходу у позивача на момент звернення із вказаним позовом та наявність у дітей набутих хронічних захворювань, які вимагають постійного тривалого лікування та покращеного збалансованого і дієтичного харчування, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для збільшення розміру аліментів на утримання дітей, які стягуються з відповідача у користь позивача за рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 27 червня 2013 року, оскільки саме ці обставини вказують на погіршення матеріального стану позивача.
У зв`язку з цим, доводи відповідача про те, що судом не встановлено покращення його матеріального стану, є безпідставними, оскільки за вимогами ст.192 СК України, достатнім для прийняття судом рішення про збільшення розміру присуджених аліментів є, зокрема, погіршення матеріального стану одержувача аліментів.
При цьому, колегія суддів враховує й ту обставину, що відповідач отримує дохід від тимчасових робіт за межами України, розмір якого не називає.
Доводи апелянта щодо незаконності визначеного судом розміру аліментів є також безпідставними, оскільки законом визначено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, однак, за вказаних вище обставин, діти потребують більшого матеріального утримання, ніж мінімальне.
Також колегія суддів не враховує доводів відповідача про погіршення стану його здоров`я, оскільки належних доказів на підтвердження цього факту відповідачем не надано.
Відповідачем також не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що стан його здоров`я перешкоджає працевлаштуванню та забезпеченню дітей належним матеріальним утриманням. 
Обставин, які б підтверджували наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних утриманців також не встановлено.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, дослідивши та надавши належну правову оцінку доказам, які сторони подали суду на підтвердження своїх вимог та заперечень, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення суду, а тому у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а оскаржуване рішення суду – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 22 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 22 червня 2020 року. 

Головуючий:                                                         Бойко С.М. 

Судді:                                                                 Копняк С.М. 

                        Ніткевич А.В.