Постанова
Іменем України
 
22 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 556/752/18
провадження № 61-11532св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , приватна акціонерна компанія «українська пожежно-страхова компанія»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року у складі судді Закревського Л. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 
16 травня 2019 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Бондаренко Н. В., 
Гордійчук С. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що 14 грудня 2016 року він, разом з братом ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц-Спрінтер», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по дорозі в напрямку м. Городище Рівненської області з метою доставки у зазначений населений пункт промислових товарів згідно товаротранспортної накладної. Попереду його автомобіля в попутному напрямку рухався автомобіль «Опель-Комбо», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . У той час, з смуги зустрічного руху, на смугу їх руху виїхав автомобіль «Рено-Лагуна», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який зіткнувся спочатку з автомобілем під керуванням ОСОБА_4 та в подальшому з автомобілем «Мерседес-Бенц-Спрінтер», державний номерний знак НОМЕР_1 , під його керуванням. Причиною виїзду автомобіля «Рено-Лагуна», на смугу руху ОСОБА_4 та, відповідно, і на смугу його руху, став факт порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля «Рено-Лагуна», державний номерний знак НОМЕР_3 . Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 
23 квітня 2018 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та закрито провадження у справі на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП. У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, а саме незаконних дій ОСОБА_2 йому було завданої матеріальних збитків та моральної шкоди. Зокрема звертав увагу на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він, отримав тілесні ушкодження, однак від госпіталізації відмовився та проходив лише амбулаторне лікування на яке він витратив кошти в сумі 2 010,00 грн. Також вказував, що внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний йому автомобіль, марки «Мерседес-Бенц-Спрінтер» державний номерний знак НОМЕР_1 . Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2032 вартість матеріального збитку заподіяного власнику вказаного вантажного автомобіля, внаслідок його пошкодження становить 371 776,00 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, застраховано в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».
 
У зв`язку з викладеним та уточненими позовними вимогами позивач просив стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на його користь кошти в розмірі 
1 210,00 грн, як збитки завдані його здоров`ю та кошти в розмірі 100 000,00 грн на відшкодування збитків завданих майну потерпілого та на евакуацію автомашини з місця дорожньо-транспортної пригоди; також просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдані збитки в розмірі 260 686,75 грн матеріальної шкоди та 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 
2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 260 686,75 грн, 1 800,00 грн як оплату за висновок авто-товарознавчого дослідження, 3 500,00 грн як витрати на поїздки на виклики у справі до слідчого Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області, 3 610,75 грн як витрати, понесені позивачем на проведення експертного дослідження та 30 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь 
ОСОБА_1 кошти в розмірі 1 210,00 грн як збитки, завдані його здоров`ю, та кошти в розмірі 100 000,00 гривень як суму на відшкодування збитків, завданих майну потерпілого та на евакуацію автомашини з місця дорожньо-транспортної пригоди.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено за недоведеністю.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач має право на відшкодування завданої йому шкоди як в деліктному, так і в договоріному зобов`язаннях. Також вказано, що оскільки ОСОБА_1 не отримував жодних виплат страхового відшкодування від ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», то їх доводи щодо пропуску позивачем річного строку визначеного статтею 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не можуть заслуговувати на увагу. Також вказано, що позивач мав ряд поважних причин для пропуску річного строку для звернення до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про стягнення страхового відшкодування. Також суд вважає можливим стягнути відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода у розмірі 30 000,00 грн.
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 16 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Глотовим М. С., залишено без задоволення, апеляційну скаргу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» задоволено частково.
Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року в частині стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування змінено, зменшено суму страхового відшкодування на суму франшизи 405,00 грн зі 100 000,00 грн до 99 595,00 грн та стягнено дану суму франшизи 405,00 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки позивач не отримав страхового відшкодування від ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», то він мав законні підстави для звернення до суду з позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», як страховика та ОСОБА_2 , як до безпосереднього заподіювача шкоди, такі вимоги позивача є обґрунтованими, тому в цій частині рішення суду першої інстанції є законним. Доводи ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» стосовно наявності підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування на підставі статті 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не заслуговують на увагу, оскільки позивач мав об`єктивні причини для пропуску такого строку. Разом з тим рішення суду першої інстанції підлягає зміни в частині стягнення із страхової компанії страхового відшкодування, оскільки сума страхового відшкодування, присуджена до стягнення зі страхової компанії на користь ОСОБА_1 повинна бути зменшена на 405,00 грн франшизи, яка підлягає стягненню із ОСОБА_2 , як винної особи у спричиненні шкоди.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У червні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 травня 2019 року.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до них в повному обсязі.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення в частині позовних вимог, які пред`явлені до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»є незаконними та необґрунтованими, оскільки судами не було належним чином встановлено всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин. Зокрема вказують на те, що відповідно до вимог статті 
35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 
30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування, тобто строк подання заяви про страхове відшкодування визначений у спеціальному законі. Також звертають увагу на положення пункту 37.1.4. статті 
37 вищевказаного Закону де вказано, що причиною відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання потерпілим заяви про виплату страхового відшкодування протягом року з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди, однак ні суд першої, ні суд апеляційної інстанції не звернули належної уваги на вказані норми законодавства та безпідставно вважали, що визначений пунктом 37.1.4. статті 
37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» преклюзивний строк підлягає поновленню. На їх думку, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до страхової компанії відсутні, оскільки позивач жодної заяви до них про страхове відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою шкоди не подавав в межах річного строку після аварії, яка сталася. Також вважають наданий позивачем експертного автотоварознавчого дослідження неналежним доказом у справі, оскільки у вказаному висновку не зазначено про те, що експерт був попереджений про відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.
 
ОСОБА_2 касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду до суду касаційної інстанції не подавав, вказані судові рішення не оскаржував. 
 
Таким чином рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 
29 січня 2019 року та постанова Рівненського апеляційного суду від 16 травня 
2019 року підлягають касаційному перегляду лише в оскарженій частині щодо вирішення позивних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу з Володимирецького районного суду Рівненської області.
У задоволенні клопотання ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про зупинення виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 
16 травня 2019 року відмовлено.
 
У серпні 2019 року справу № 556/752/18 передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 14 грудня 2016 року о 10:20 годині на 52 км + 450 м автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_3 та автомобілів «Opel Combo» державний номерний знак НОМЕР_2 та «Mercedes-Benz-Sprinter» державний номерний знак НОМЕР_1 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
 
Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 23 квітня 2018 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП.
 
У вказаній постанові судом встановлено, що водій автомобіля «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , в порушення вимог пунктів 
2.3 б, 12.1 ПДР України, виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення з автомобілями «Mercedes-Benz-Sprinter» державний номерний знак НОМЕР_1 та «Opel Combо» державний номерний знак НОМЕР_2 , які рухалися у зустрічному напрямку (а. с. 16-17 том 1).
 
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
 
Також судами з висновку експертного-автотоварознавчого дослідження від 10 квітня 2017 року № 2032, проведеного судовим експертом ОСОБА_5 ТОВ «Незалежний центр судових експертиз» було встановлено, що вартість матеріального збитку заподіяного власнику вантажного автомобіля марки «Mercedes-Benz-Sprinter 316 CDI» (кузов НОМЕР_6), ідентифікаційний ( VIN ) номер № НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року виготовлення, внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 14 грудня 2016 року, з урахуванням результатів його обстеження 24 березня 2017 року, в цінах станом на 14 грудня 
2016 року становить 371 776,00 грн (а. с. 21-28 том 1).\
 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19 квітня 2016 року 
№ АЕ/8088611 (а. с. 50).
 
ОСОБА_2 повідомив страховика ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про настання дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що було отримано страховою компанією 
20 грудня 2016 року за вх. № 469/1 (а. с. 79 том 1).
 
Також судами обох інстанцій було встановлено, що представник потерпілого звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування дійсно після спливу одного року, а саме 01 червня 
2018 року, однак суди вважали, що цьому слугували ряд об`єктивних причин, а саме:
- спочатку Сарненським відділенням поліції ГУ НП в Рівненській області за фактом дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12016180200001582 від 
14 грудня 2016 року. Дане кримінальне провадження було закрито 06 січня 2017 року. Після чого матеріали відносно ОСОБА_2 були направлені до Володимирецького районного суду та перебували у ньому на розгляді приблизно шість місяців, після чого було закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 . Після чого дані матеріали були переглянуті в Апеляційному суді Рівненської області 23 квітня 2018 року де було скасовано постанову Володимирецького районного суду. Але провадження в даній справі було закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП. Також в цей час було проведено ряд експертиз та було встановлено обставини дорожньо-транспортної пригоди, які перебували у причинно наслідковому зв`язку між діями ОСОБА_2 як водія транспортного засобу та настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року 
№ 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
 
Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року 
№ 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та главою 
82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України.
 
Закон № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована 
(пункти 1.4, 1.7 статті 1).
 
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
 
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
 
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
 
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
 
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ) стало відомо пронабрання рішенням у такій справі законної сили (абзац 4 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV).
 
Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку;
? неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
 
При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-ІV строк є присічним і поновленню не підлягає.
 
Такий правовий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі 
№ 753/5293/16-ц (провадження № 14-310цс18), від 11 грудня 2019 року у справі 
№ 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) та Верховним Судом в постановах від 
21 березня 2019 року у справі № 758/16132/16-ц (провадження № 61-30263св18), від 01 липня 2019 року у справі № 513/1275/14-ц (провадження № 61-22420св18) та від 05 лютого 2020 року у справі № 748/1893/18 (провадження № 61-11557св19), підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.
 
Судами обох інстанцій було встановлено, що позивач у справі лише 01 червня 
2018 року звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14 грудня 2016 року.
 
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивач подавав заяву до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про страхове відшкодування заподіяної його майну шкода впродовж одного року, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, або в межах цього строку звертався до суду з позовом до страхової компанії про виплату такого відшкодування.
 
Разом з тим суди обох інстанцій на вказані норми законодавства та обставини справи належної уваги не звернули та дійшли неправильного висновку стосовно того, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підлягають задоволенню, оскільки позивач мав ряд об`єктивних поважних причини для пропуску річного строку звернення до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування, оскільки встановлений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-ІVстрок є присічним і поновленню не підлягає.
 
Таким чином доводи касаційної скарги ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли неправильного висновку щодо стягнення з них 99 595,00 грн відшкодування збитків завданих майну потерпілого знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду справи, а оскаржувані судові рішення в частині стягнення з страхової компанії матеріальної шкоди підлягають скасування.
Однак в частині стягнення із ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 
1 210,00 грн збитків завданих здоров`ю позивача оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, оскільки якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, то він має право впродовж трьох років з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди звернутися до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування.
 
Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду з позовною вимогою про виплату страхового відшкодування завданого його здоров`ю в межах трирічного строку, то оскаржувані судові рішення в цій частині є законними та обґрунтованими
 
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спірні правовідносини на вказані норми законодавства та обставин справи уваги не звернули та дійшли помилкового висновку, що встановлений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-ІVрічний строк може бути поновленим, оскільки такий строк є присічним та поновленню не підлягає.
 
Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій встановили усі обставини, дослідили докази та надали їм правову оцінку, але неправильно застосували норми матеріального права, а ухвалення нового судового рішення не потребує встановлення фактичних обставин справи, рішення суду першої інстанції в зміненій частині та постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»про відшкодування збитків завданих майну потерпілого підлягають скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»про стягнення збитків завданих здоров`ю позивача підлягають залишенню без змін.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Ураховуючи те, що судами першої та апеляційної інстанцій було допущено неправильне застосування норм матеріального права, Верховний Суд вважає за необхідне скасувати оскаржувані рішення суду першої інстанції в зміненій частині та постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування збитків завданих майну потерпілого, оскільки вони в цій частині прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, а допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані рішення суду першої інстанції в зміненій частині та постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування збитків завданих майну потерпілого підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування збитків завданих майну потерпілого.
 
Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення збитків завданих здоров`ю позивача підлягають залишенню без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 418, 419ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.
 
Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року в зміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 травня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригодискасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
 
Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 травня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»про стягнення збитків завданих здоров`ю залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанціїнабирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий     Судді	В. М. Сімоненко     А. А. Калараш     С. Ю. Мартєв     Є. В. Петров     С. П. Штелик