ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 33/807/147/20 Головуючий в 1-й інстанції – Мануйлова Н.Ю.
Єдиний унікальний №332/4232/19 Доповідач в 2-й інстанції – Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП                 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
10 квітня 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 січня 2020 року стосовно нього,
в с т а н о в и в:

постановою судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 січня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Як зазначено в постанові, водій ОСОБА_1 09.11.2019 року о 09 годині 53 хвилин в м. Запоріжжі, Заводський район, перехрестя вул. Цимлянська/вул. Тролейбусна, керував транспортним засобом ЗАЗ 1102 державний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6820. Результат 0,6%о, тест № 540. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві. Про повторність попереджений, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Даними діями ОСОБА_1 порушив вимоги пп.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП. В протоколі не сформульовано, який саме огляд він має пройти на вимогу поліцейського (на стан алкогольного сп`яніння чи наркотичного) та у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров`я). Невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле. Також вказує, що від проходження огляду не відмовлявся, а лише висловив незгоду з підозрою поліцейських.
Поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол недопустимим доказом. У протоколі не зазначено, що йому пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду. Також в протоколі не зазначено, що водій відмовився і від проходження огляду у закладі охорони здоров`я.
Крім того, в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я. Таким чином, поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.
Також вказує, що письмові пояснення свідків не можуть братися до уваги, оскільки вони не були допитані в судовому засіданні та попереджені про кримінальну відповідальність за введення суду в оману. Пояснення свідків складені не власноручно, а на бланках. При наявності суперечливих показань свідків суд першої інстанції не допитав їх, у зв`язку з чим письмові пояснення свідків не можна вважати належним доказом.
Враховуючи викладене, просить скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 провину свою не визнав та пояснив, що після проходження огляду на місці зупинки не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, працівники поліції не пропонували йому пройти такий огляд.

Разом з цим, доводи, заявлені ОСОБА_1 на свій захист спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №140856 від 09 листопада 2019 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, та роздруківкою результатів приладу «Драгер», з яких вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Драгер», та результат тестування склав 0,6 проміле (а.с.7-8); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а також факт його проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», його результати (а.с.9-10); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 09.11.2019 року. Підстав сумніватися в достовірності вказаних пояснень не встановлено.

Більш того, при перегляді відеозапису вказаних подій було встановлено, що ОСОБА_1 не заперечував факт вживання алкоголю, зазначивши, що напередодні вживав пиво, з результатом тесту був згодний.

У судовому засіданні суду першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_4 , який пояснив, що він бачив, як працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , оскільки їхав за ним приблизно на відстані одного кілометра. Зазначив, що йому було передано керування транспортним засобом. У машині також була дружина ОСОБА_1 .

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №140856 від 09 листопада 2019 року відносно ОСОБА_1 , містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, його копію отримав, що засвідчив особистим підписом.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки звинувачення викладено незрозуміло, є непереконливими. В наявному в матеріалах справи протоколі докладно викладена суть адміністративного правопорушення, а саме: ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6820, результат 0,6 %о, також нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші необхідні відомості. Будь-які виправлення в протоколі відсутні. Зі змістом протоколу останній був ознайомлений, в протоколі наявні підписи свідків, які були присутні на місці події.

Крім того, зауважень до протоколу та до акту від ОСОБА_1 не надійшло, він власноруч розписався в протоколі та в акті, з результатом огляду був згоден. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що працівниками поліції були роз`яснені права, передбачені ст.268 КупАП., пояснена процедура та спосіб проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у присутності двох свідків. Свою згоду з результатами огляду ОСОБА_1 надав і розписавшись на роздруківки результатів приладу «Драгер».

Також є безпідставними доводи щодо порушення поліцейським порядку огляду на стан сп`яніння та незаконність дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , оскільки при перевірці цих доводів апеляційний суд таких порушень не встановив. Після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння інспектор поліції запропонував ОСОБА_1 додатково пройти огляд у закладі охорони здоров`я, на що останній відмовився у присутності двох свідків.

Доводи апелянта про те, що пояснення свідків не можуть бути беззаперечним доказом його провини через те, що свідки не були допитані в судовому засіданні та попереджені про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки норми закону про адміністративну відповідальність не містять обов`язкового допиту свідків під час судового розгляду, натомість їх письмові пояснення є самостійними доказами, і тому матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та для прийняття законного та обґрунтованого рішення було достатньо наданих доказів у тому числі і пояснень свідків, про яких зауважував ОСОБА_1 .

Окремо слід зазначити, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 не були заявлені жодні клопотання про допит свідків з обґрунтуванням необхідності їх виклику, що, на переконання апеляційного суду, вказує на формальність вказаного доводу, як підставу для скасування рішення судді місцевого суду.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про відсутність в матеріалах справи направлення в заклад охорони здоров`я, то суд апеляційної інстанції вважає їх непереконливими через наступне.
Згідно ч.5 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом МОЗ/МВС від 09 листопада 2015 року №1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.
Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17 грудня 2008 року передбачено, що водій транспортного засобу, який відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
З аналізу зазначених положень законодавства, у їх сукупності та взаємозв`язку вбачається, що направлення має оформлюватися у разі згоди водія пройти огляд в закладі охорони здоров`я та подальшого проведення такого огляду. Таке направлення є підставою для проведення огляду лікарем в закладі охорони здоров`я.
У разі ж згоди особи з результатом огляду на місці зупинки та її відмови від проходження огляду в закладі охорони здоров`я направлення не складається, оскільки особа відмовилась від проходження такого огляду, а складається протокол.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу у присутності двох свідків, результат був позитивний. З даним результатом ОСОБА_5 був згодний, від подальшого проходження огляду у закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків, що підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом.

Крім того, відсутність в матеріалах справи направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я не спростовує висновків суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній не заперечував факт керування транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 січня 2020 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду В.А. Фомін
Дата документу  Справа № 332/4232/19