ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 червня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/2635/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Разюк Г.П.,
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників від відповідача: 
керівника Волковського В.М. за випискою з ЄДРПОУ від 12.05.2020; розпорядженням № 110-Р від 29.04.2020 та паспортом серії КЕ   № 082778,   дата видачі : 01.07.1996;
заступника директора Черевко Н.Б. за довіреністю № 03/01-435 від 27.05.2020;   
/позивач в судове засідання не прибув, заявив клопотання про його відкладання/,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”
на рішення Господарського суду Одеської області від 17.12.2019р., проголошене суддею Бездолею Ю.С. о 16:10:11 у м. Одесі, повний текст якого складено 26.12.2019р.
у справі № 916/2635/19
за позовом скаржника
до Міського комунального підприємства “Одеська теплоелектроцентраль №2”
про стягнення 610  751,63 грн., -
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія /далі – НАК/ „Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Міського комунального підприємства /далі МКП/ “Одеська теплоелектроцентраль №2”, в якій просило суд стягнути з відповідача борг у загальній сумі 610  751,63 грн., у тому числі: основний борг у сумі 434  572,50 грн., пеню у сумі 118  569,07  грн., 3% річних у сумі 17 695,03 грн., інфляційні втрати у сумі 39  915,03  грн.
В обґрунтування позовних вимог НАК „Нафтогаз України” послалося на те, що на підставі укладеного між ним та МКП “Одеська теплоелектроцентраль №2” договору №800802/1718-КП-23 постачання природного газу від 27.12.2017 останньому було поставлено природний газ на загальну суму 1  567  162,78  грн., але відповідач оплату здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови Договору. Враховуючи порушення боржником строків сплати за поставлений природний газ, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.12.2019 позов задоволено частково: стягнуто з МКП “Одеська теплоелектроцентраль №2” на користь НАК "Нафтогаз України" 434  572,50 грн. основного боргу, пеню у розмірі 25  000  грн., 3% річних у сумі 17 695,03 грн., інфляційні втрати у сумі 39 915,03 грн., а також 1  921,00  грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено, оскільки на підставі ч. 2 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст.  551 ЦК України судом першої інстанції зменшено суму пені до 25 000 грн. Рішення суду мотивоване тим, що внаслідок несвоєчасної оплати відповідачем за отриманий газ, НАК “Нафтогаз України” відповідно до умов договору та ст.625 ЦК України правомірно нарахувало 118  569,07грн. пені, 17 695,03грн. 3% річних та 39 915,03грн. інфляційних втрат. Але, дослідивши матеріали справи і клопотання відповідача про зменшення пені, перевіривши ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання зобов`язань, враховавши не надання позивачем доказів завдання йому збитків саме внаслідок дій відповідача в окреслених у цій справі правовідносинах та з огляду на наявні фактичні обставини справи та скрутний фінансовий стан відповідача, суд першої інстанції застосував своє право на зменшення розміру пені до 25 000 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням в цій частині, НАК “Нафтогаз України” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/2635/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 93 569,07 грн. скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.
Скаржник вважає, що рішення в цій частині є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, а також визнано встановленими недоведені обставини. 
Звертаючись з апеляційною скаргою апелянт посилається на те, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення, не було врахованого того, що в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору.
Посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України та ст. 218 ГК України скаржник зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів.
При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму його реалізації, тому кожного разу необхідно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника. 
Скаржник зазначає, що право на зменшення неустойки (штрафу, пені) виникає у господарського суду виключно за наявності значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, і тільки у разі наявності такого перевищення суд може скористатися наданим йому процесуальним правом. При цьому з`ясувавши наявність перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, суд повинен ще встановити існування інших обставин, зокрема: “об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, зокрема, сплата основного боргу з простроченням строку, скаржник вважає, що даний випадок не є винятковим (в провадженні Господарського суду Одеської області знаходиться декілька справ по даному відповідачу). До того ж, відповідачем не надано належаних та допустимих доказів поважності порушення умов договору, а тому підстави для зменшення розміру пені відсутні.
Сторони визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, що передбачений умовами договору, та вже заздалегідь визначили розмір пені за неналежне виконання зобов`язання, а тому скаржник вважає, що суд неправомірно самостійно визначив розмір пені.
За твердженням апелянта, загальна сума заявлених пені та трьох процентів річних не компенсує повністю втрат від сплати відсотків за комерційними кредитами. Зменшення судом розміру пені спричинить позивачу додаткові втрати та дозволить відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.
Також скаржник посилається на Постанову Вищого господарського суду України від 08.04.2015 у справі № 902/1568/14, в якій зазначено: “Пунктом 1 ст.233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу». 
Враховуючи зазначене апелянт не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, і вважає рішення Господарського суду Одеської області в частині зменшення пені, незаконним, таким що порушує права позивача, а тому підлягає скасуванню в цій частині.
03.06.2020 до канцелярії суду від Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з вставленням на всій території України карантину.
Розглянувши клопотання АТ НАК “Нафтогаз України” судова колегія не знаходить підстав для задоволення даного клопотання з урахуванням такого.
Участь представників учасників справи у засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом. 
Заявником не наведено достатнього обґрунтування неможливості участі його представника в судовому засіданні (якщо він вважав таку участь необхідною). Судочинство в Україні здійснюється і в умовах карантину, тим більше, що Постановою Кабінету міністрів України від 04.05.2020 року № 343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» скасовано з 11.05.2020 низку обмежень, введених в Україні через епідемію коронавірусу.
Матеріали справи містять обсяг відомостей достатній для розгляду апеляційної скарги й за відсутності представника  АТ НАК “Нафтогаз України”.
А отже, у зв`язку з недопущенням затягування судового процесу, що може привести до порушення вимог статті 256 ГПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, колегія суддів відмовляє у задоволення клопотання про відкладення розгляду справи. 
28.02.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від МКП “Одеська теплоелектроцентраль №2” надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу НАК „Нафтогаз України" - без задоволення.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Як вірно встановлено господарським судом, 27.12.2017 між НАК "Нафтогаз України" (Постачальник) та МКП “Одеська теплоелектроцентраль №2” (Споживач) укладено Договір постачання природного газу №800802/1718-КП-23 (далі – Договір), згідно з яким постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору.
Відповідно до п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.
Постачальник передає споживачу з 01 січня 2018р. по 31 березня 2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 288,620 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис. куб. м): у січні 2018 року – 105,955; у лютому 2018 року – 105,136; у березні 2018 року – 77,529; І квартал 2018 року – 288,620. (п.2.1 договору).
Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором (далі – плановий обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у п. 1.2 цього Договору (п. 2.2 Договору).
Відповідно до умов Договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Умовами п.3.7 Договору визначено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Відповідно до п. 5.1 Договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 року №187. На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4  942,00 гривні за 1000  куб. м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін. 
Згідно до п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб. метрів газу за цим договором на дату його укладання становить 7 907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) – 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість – 9 488,64 грн. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу. (п. 5.4 Договору).
Відповідно до п.6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
П.7.2 Договору передбачений обов`язок Споживача своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором.
Відповідно до п. 8.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.
Згідно з п. 8.2 Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості,  пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Відповідно до п. 10.3 Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.
За умовами розділу 12 Договору останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.01.2018р. до 31.03.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.
Договір та акти приймання-передачі природного газу підписано уповноваженими представниками, скріплено печатками контрагентів.
Ст. 629 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Судом вірно встановлено, що на виконання умов Договору позивачем було передано відповідачу природний газ на загальну суму 1  567  162,78 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу. (а. с. 28-30).
Споживачем на момент подачі позову, свій обов`язок щодо своєчасної оплати за поставлений газ виконано частково та сплачено на користь позивача в сумі 1  132  590,28 грн., що підтверджується довідкою за період з 01.12.2017 по 28.02.2019 та випискою по операціям з 01.12.2017 по 28.02.2019 за МКП “Одеська теплоелектроцентраль № 2” (а. с. 31-33).
Судом першої інстанції встановлено факт неналежного виконання МКП “Одеська теплоелектроцентраль №2” прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №800802/1718-КП-23 постачання природного газу від 27 грудня 2017 року щодо своєчасної сплати вартості отриманого природного газу та відповідну наявність підстав для застосування ст.625 ЦК України зокрема, зобов`язання на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та, крім того, штрафних санкцій, встановлених договором (пені). 
Таким чином, розглянувши спір по суті, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем правильно нараховано 3% річних у сумі 17695,03грн. та інфляційні втрати у сумі 39915,03грн., а також пеню у сумі 118569,07грн, а вимоги про їх стягнення – правомірні.
При розгляді справи в суді першої інстанції МКП “Одеська теплоелектроцентраль №2” звернулося до суду з клопотанням, в якому просило суд зменшити розмір пені до 90%, посилаючись на важкий фінансовий стан, незначний період прострочення оплати за поставлений природний газ, примусове стягнення штрафних санкцій (розрахунки, яких здійснені на думку відповідача не обґрунтовано) спричинить вилучення з господарського обороту МКП “Одеська теплоелектроцентраль №2” грошових коштів, що позбавить можливості закупки нових обсягів природного газу для виробництва теплової енергії споживачам, а також позбавить можливості проводити розрахунки за поставлений природний газ у поточному році, здійснювати роботи по забезпеченню безаварійного та безперебійного теплопостачання, підтримувати мережу у працездатному стані та призведе до зриву опалювального сезону. Також компанія застосувала до МКП “Одеська теплоелектроцентраль №2” таку міру відповідальності як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.
Суд першої інстанції враховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, встановив справедливим, доцільним, обґрунтованим та таким, що цілком відповідає принципу верховенства права, висновок щодо необхідності зменшення розміру пені до 25000 грн. та застосував таке зменшення на підставі ст. 233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України.
Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.
Положення ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо. 
Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13 р. № 7-рп/2013.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, зменшуючи розмір пені до 25  000 грн., на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.
Також слід зазначити, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Зменшуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції, взяв до уваги скрутний фінансовий стан відповідача, що підтверджується Фінансовим звітом суб`єкта малого підприємства станом на 31.12.2017 рік - 3588,1 тис. грн. (а. с. 72) та станом на 31.12.2018 року - 6908,3 тис. грн. (а. с. 73). Також, судом першої інстанції враховано інтереси сторін, поведінку винної сторони та ступень виконання зобов`язання, а саме часткову оплату суми основного боргу, відсутність у матеріалах справи доказів спричинення збитків позивачу та компенсацію втрат від інфляції та стягнення 3 % річних.
Судова колегія вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковою обставиною, яка є підставою для зменшення розміру пені.
Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків, і при зменшенні пені суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, оскільки, відповідно до норм статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують імовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у зв`язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов`язань відповідачем.
Верховний Суд в своїй постанові від 24.07.2019 у справі №915/985/18 щодо подібних правовідносин зазначає що, досліджуючи питання можливості зменшення пені, суди правильно прийняли до уваги обставини, що вплинули на виконання зобов`язання, поведінку винної сторони, причини неналежного виконання зобов`язання та відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження завдання позивачу збитків. 
Така ж правова позиція у вирішенні цього питання викладена Верховним Судом у постановах від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.
Таким чином, судом застосовано власні повноваження щодо зменшення заявленої пені при повному дослідженні усіх необхідних на те умов, а тому і підстав для зміни чи скасування судового рішення у цій частині колегія суддів не вбачає.
Посилання скаржника на те, що господарський суд першої інстанції не оцінив, чи є даний випадок винятковим та неправомірно самостійно визначив розмір неустойки судовою колегією не приймається до уваги, оскільки суд не змінював встановлений сторонами розмір неустойки, а лише застосував надане йому законом право на її зменшення.
Жодна зі статей, які передбачають можливість зменшення штрафних санкцій не передбачає винятковості випадків, в яких вони застосовуються, отже оцінювати і доводити таку винятковість, як на цьому наполягає скаржник, не обов`язково. 
Стаття 551 ЦК України надає таке право суду за наявності будь-яких обставин, які мають істотне значення. Господарським судом надано оцінку таким обставинам –відсутність основного боргу, відсутність доказів збитків позивача або погіршення його фінансового стану. 
Крім того, посилання скаржника на постанову Вищого господарського суду України від 08.04.2015 у справі № 902/1568/14 є недоречним, оскільки відповідні правові позиції не є актуальними та обов`язковими для застосування.
Твердження же апелянта відносно того, що суд не врахував його інтереси при вирішенні спору не приймаються до уваги, оскільки Господарський суд Одеської області при розгляді клопотання МКП “Одеська теплоелектроцентраль №2” про зменшення пені до 90% задовольнив її частково та для дотримання інтересів позивача зменшив пеню лише до 25000 грн. 
З огляду на зазначене, доводи НАК "Нафтогаз України", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а відтак, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення у даному випадку відсутні.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати скаржника по сплаті судового збору за її подання і розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Рішення Господарського суду Одеської області від 17.12.2019р. у справі №916/2635/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” – без задоволення.  
Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Постанову складено 04.06.2020 о 16.10.

Головуючий суддя                                                             Разюк Г.П.                    

Суддя                                                                                  Діброва Г.І.

            Суддя                                                                                  Ярош А.І.