Справа № 357/11295/18                                                                                                                           Головуючий в суді І інстанції Кошель Л.М. 
Провадження № 22ц-824/3332/20                                                                                                              Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2020 року                                                                                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О., 
за участі секретаря Гановської А.М.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова В`ячеслава Анатолійовича, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Комунального підприємства « Пріоритет» Бартко Тетяни Миколаївни про визнання недійсним правочину щодо дострокового розірвання договору оренди, визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно,
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2018 року ТОВ Агрофірма «Матюші» звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтований тим, що 05 липня 2014 року Агрофірма уклала із відповідачем ОСОБА_1 договір оренди належної відповідачу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1401 га, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, строком на десять років, який було у встановленому законом порядку зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі рішення від 03 вересня 2014 року.
14 лютого 2018 року Агрофірма отримала від ОСОБА_1 повідомлення про розірвання вказаного договору оренди землі в односторонньому порядку, мотивоване тим, що ТОВ Агрофірма «Матюші» не виконало належним чином зобов`язання щодо сплати відповідачу орендної плати за 2016, 2017 роки. 
У подальшому, з відомостей ДРРПНМ Агрофірмі стало відомо, що 17 лютого 2018 року на підставі повідомлення   ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі державний реєстратор Київської обласної філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачов В.А. прийняв рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на спірну земельну ділянку з індексним номером 39730973, а 18 лютого 2018 року ОСОБА_1 уклав з ТДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди № б/н, за яким передав Товариству в оренду  цю ділянку,  і 21 лютого 2018 року державний реєстратор Комунального підприємства «ПРІОРИТЕТ» Бартко Т.М. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на цю земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» з індексним номером 39793183.  
Вважає, що  підстав для розірвання в односторонньому порядку договору оренди з Агрофірмою у відповідача ОСОБА_1 не було, оскільки ТОВ Агрофірма «Матюші» належним чином сплатило відповідачу орендну плату за 2016, 2017 роки, крім того вказує, що внаслідок розірвання відповідачем цього  договору оренди з Агрофірмою в односторонньому порядку за відсутності правових підстав і передачі земельної ділянки в оренду ТДВ «Шамраївський цукровий завод» за оскаржуваним договором Агрофірму було незаконно позбавлено права оренди цієї земельної ділянки.
У зв`язку із наведеним, ТОВ Агрофірма «Матюші» просить суд визнати недійсним вчинений ОСОБА_1 односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди № б/н від 05 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_1 за вих. № б/н від 14.02.2018 року, скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова В.А. про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди індексний номер: 39730973 від 17 лютого 2018 року 10:29:22, визнати недійсним договір оренди землі № б/н від 18 лютого 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо спірної земельної ділянки, скасувати рішення державного реєстратора КП «Пріоритет» Бартко Т.М. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди індексний номер: 39793183 від 21.02.2018 14:21:50 та стягнути з відповідачів понесені судові витрати.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2019 року позов задоволено частково, визнано недійсним вчинений ОСОБА_1 односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди  №   б/н від 05 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_1 за вих. № б/н від 14 лютого 2018 року, визнано недійсним договір оренди землі №  б/н від 18 лютого 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки  площею  2,1001 га. У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням, представник ТОВ «Матюші» подав апеляційну скаргу, в якій просить його в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішень державних реєстраторів - скасувати, прийняти у цій частині нове рішення про задоволення цих вимог, змінити судове рішення в частині мотивів задоволення позовних вимог про визнання недійсними правочинів, а також здійснити новий розподіл судових витрат, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема вказує про те, що судове рішення про задоволення позову про визнання недійсним одностороннього правочину щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди мотивоване виключно недотриманням ОСОБА_1 процедури розірвання договору від 05 липня 2014 року, і не надав оцінки доказам належного виконання позивачем своїх обов`язків щодо виплати орендних платежів. Крім того зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині скасування рішень державних реєстраторів, суд першої інстанції вказав про невірно обраний позивачем спосіб захисту, однак такий спосіб захисту прямо передбачений нормами матеріального права, які місцевий суд неправильно застосував, і в оскарженому рішення взагалі не знайшли свого відображення доводи позивача про порушення державним реєстратором порядку вчинення реєстраційних дій, встановленого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порушення строків здійснення таких реєстраційних дій та бездіяльність у зв`язку з неприйняттям рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій після встановлення наявного у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про вже зареєстроване право власності на земельну ділянку за ТОВ «Агрофірма «Матюші».
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що повідомлення ОСОБА_1   про розірвання договору в односторонньому порядку від 14 лютого 2018 року не може вважатися правомірним одностороннім правочином, оскільки в договорі не прописана процедура його реалізації і ОСОБА_1 діяв на власний розсуд, бо умовами договору не обумовлено порядку його дій у разі розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання недійсним вчиненого ОСОБА_1 одностороннього правочину про розірвання договору оренди землі, однак, оскільки рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав чи їх припинення із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може вважатися належним способом захисту права або інтересу позивача, крім того рішення суду про розірвання договору оренди є підставою для поновлення реєстрації договору оренди за позивачем, через що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасування рішень державних реєстраторів.
Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 05 липня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі №б/н (том І   а.с. 10-11), за яким останній передав позивачу в оренду земельну ділянку площею 2,1401 га з кадастровим номером: 3220483500:01:014:0015 строком на 10 років, зі сплатою орендної плати, яка нараховується та видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1913,84 грн. Додаткові умови: оранка, культивація , збір зернових на присадибній ділянці орендодавця площею до 0,30 га буде проводитись безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви, в розмірі 200 (двісті) гривень, в разі смерті Орендодавця допомога на поховання в розмірі 500 (п`ятсот) гривень або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням. Обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без врахування індексів інфляції. Орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року. Видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 5 років за взаємною згодою сторін.
За п.32 цього договору оренди землі дія договору припиняється шляхом його розірвання за : взаємною згодою сторін ; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором ; внаслідок випадкового знищення чи пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, передбачених законом.
Відповідно до п.33 договору розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки, встановлені договором.
03 вересня 2014 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Матушевич О.В. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за позивачем за індексним номером 15534088 (том 1 а.с.12).
 14 лютого 2018 року позивач отримав від ОСОБА_1 повідомлення про розірвання договору оренди № б/н від 05.07.2014 року з позивачем в односторонньому порядку, яке мотивоване невиконанням ТОВ Агрофірма «Матюші» зобов`язань щодо сплати орендної плати за 2016, 2017 роки (том 1 а.с.13).
17 лютого 2018 року на підставі повідомлення ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачов В.А. прийняв рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку з індексним номером 39730973 (том 1 а.с.20).
18 лютого 2018 року ОСОБА_1 уклав з ТДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди землі б\н, за яким передав останньому в оренду вищевказану земельну ділянку.
21 лютого 2018 року державний реєстратор Комунального підприємства «ПРІОРИТЕТ» Бартко Т.М. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на цю земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» з індексним номером 39793183 (том 1 а.с.17).
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).
За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України).
Ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до ч. 1, ч.3 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Аналізуючи зміст вищезазначених норм матеріального права можливо зробити висновок, що якщо укладеним між сторонами договором передбачено розірвання договору у односторонньому порядку і зацікавленою стороною дотримано порядку його розірвання, він відповідно є розірваним у порядку, визначеному договором.
Тлумачення ч.4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» свідчить про те, що за загальним правилом не допускається розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. Проте сторони в договорі оренди можуть встановити як умову про одностороннє розірвання договору оренди землі, так і процедуру її реалізації.
У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.
Разом з тим згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) відшкодування заподіяних збитків; є) застосування інших, передбачених законом, способів.
З аналізу положень земельного законодавства, з врахуванням положень ЦК України, що врегулюють відносини, пов`язані з орендою землі, вбачається, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої п. «д» ст. 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення ч. 2 ст. 651 ЦК України, відповідно до якої необхідна наявність істотного порушення стороною умов договору.
Згідно з ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.
Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Державна реєстрація не є самостійною підставою набуття права оренди земельної ділянки, а є засвідченням державою вже набутого права оренди, яке виникло на підставі договору оренди землі. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення такого права. Закон пов`язує набуття права оренди землі з укладенням договору оренди, який підлягає державній реєстрації. Відтак реєстрація є похідною від виникнення права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди.
Право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтею 10 якого встановлено, що державний реєстратор у ході здійснення реєстраційних дій, зокрема, встановлює відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.
Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. (Статтю 31 доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 1533-VIII від 20.09.2016).
Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та було правильно встановлено судом, між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Матюші» був укладений договір оренди землі, який був зареєстрований у встановленому законом порядку, земельна ділянка була передана фактично орендодавцем орендареві у володіння і користування на визначений ними строк, при цьому за 2016 рік ОСОБА_1 була виплачена орендна плата у розмірі 5460, 00 грн., а за 2017 рік - 2000,00 грн., що підтверджується відповідними доказами, і протягом строку дії цього договору оренди на адресу ТОВ Агрофірма «Матюші» не надходило жодних заперечень чи претензій ОСОБА_1 щодо неналежного виконання орендарем своїх зобов`язань.
З огляду на викладене, посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що Агрофірма неналежним чином виконувала свої зобов`язання щодо виплати орендних платежів, спростовується матеріалами справи.
Крім того, у матеріалах справи також відсутні належні докази того, що державному реєстратору, який вносив реєстраційний запис про розірвання в односторонньому порядку договору оренди землі з ТОВ Агрофірма «Матюші», були надані належні документи, які б підтверджували обставини щодо наявності правових підстав для одностороннього розірвання такого договору та можливості реєстрації припинення права оренди землі за позивачем без рішення суду про це, а також відсутні докази, що державний реєстратор перевіряв вручення повідомлення ОСОБА_1 орендарю про одностороннє розірвання договору, та інших повідомлень, здійснених між сторонами, а також не перевірив, що ОСОБА_1 в односторонньому порядку розірвав договір оренди, направивши позивачу лише повідомлення та не надав часу ТОВ Агрофірма «Матюші» для відповіді чи заперечення щодо таких його вимог.
При цьому, пункт 33 вказаного договору оренди, яким передбачена можливість розірвання договору в односторонньому порядку у зв`язку з несвоєчасною сплатою в повному обсязі орендної плати, не передбачено механізму такого розірвання, оскільки цей пункт не містить положень про можливість реєстрації припинення права оренди землі лише за заявою орендодавця.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо незаконності одностороннього розірвання ОСОБА_1 договору оренди землі з ТОВ Агрофірма «Матюші» та обґрунтованість позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші» в частині визнання недійсними вчиненого ОСОБА_1 одностороннього правочину щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди № б/н від 05 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Матюші» та визнання недійсним договору оренди землі № б/н від 18 лютого 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод».
Крім того, оскільки Агрофірма в апеляційній скарзі просить змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення та зазначити, що позивач виконував у повному обсязі та вчасно умови договору оренди щодо сплати орендних платежів, колегія суддів вважає, що предмет даного спору не стосується розірвання договору оренди землі з Агрофірмою, при цьому за наявності законних підстав для визнання недійсними одностороннього правочину щодо розірвання договору оренди землі з Агрофірмою та визнання недійсним договору оренди, укладеного між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод», відсутня правова необхідність для встановлення обставин виконання чи не виконання позивачем своїх зобов`язань за договором оренди землі, і вказане не спростовує обґрунтовані висновки місцевого суду про те, що одностороннє розірвання договору оренди землі з Агрофірмою відбулося в незаконний спосіб, і що лише за однією заявою орендодавця державний реєстратор не мав права приймати рішення  про припинення права оренди. При цьому, сторони не позбавлені права у подальшому вирішувати питання про розірвання договору як у добровільному так і у судовому порядку та саме у спорі про розірвання договору,  у разі його виникнення, підлягають встановленню обставини щодо виконання чи невиконання умов договору.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щододо скасування рішень державних реєстраторів, виходячи з наступного.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.
Згідно  частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 12-89гс18 від 30 травня 2018 року, аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
У постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 12-97гс18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора. Таким чином, згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт.
Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо.
Таким чином, на час укладення та реєстрації договору оренди землі б/н від № б/н від 18 лютого 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо спірної земельної ділянки, був чинним договір оренди цього ж об`єкта, укладений між   ОСОБА_1   і ТОВ Агрофірма «Матюші» від 05 липня 2014 року, який зареєстрований 03 вересня 2014 року зі строком дії у десять років, і в установленому законом порядку не був розірваний і не припинений.
Однак, у порушення вимог ст.ст. 10, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» державний реєстратор залишив поза увагою існуючі суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на земельну ділянку, а саме наявність зареєстрованого права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на спірну земельну ділянку, не перевірив відсутність суперечностей, що існували на дату державної реєстрації, і не прийняв рішення про відмову у державній реєстрації всупереч пункту 5 частини першої статті 24  вищевказаного Закону.
Крім того, оскільки договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод», визнано недійсним, державна реєстрація цього договору не може залишатися чинною, оскільки реєстрація права оренди є наслідком укладення договору та без наявності такого договору сама реєстрація не може зберігати чинність.
Разом з тим, суд першої інстанції вищевказаних вимог закону не врахував та не взяв до уваги, що рішення суду про визнання недійсним договору оренди землі не може бути в повній мірі виконане без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію права оренди за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», оскільки у разі визнання договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, вимоги про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним земельним законодавством право оренди виникає саме з моменту його реєстрації, і такий спосіб захисту як скасування рішення державного реєстратора передбачений ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За таких обставин, скасування рішення державного реєстратора Київської обласної філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова В.А. про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди, індексний номер 39730973 від 17 лютого 2018 року, 10:29:22, та рішення державного реєстратора КП «Пріоритет» Бартко Т.М. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди, індексний номер 39793183 від 21 лютого 2018 року, 14:21:50 - є належним способом захисту прав позивача та узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими у справі обставинами.
Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 5, 6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
На підтвердження вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу ТОВ Агрофірма «Матюші» надало суду першої інстанції копію договору про надання правової допомоги від 07 серпня 2017 року та додаткову угоду до договору від 03 травня 2018 року та 02 серпня 2018 року, укладеного із АО «Еверлігал»,  розрахунок наданих послуг та платіжні доручення про оплату витрат на правничу допомогу в сумі 7154 грн. 27 коп. (платіжне доручення а.с.79 т.2) та в сумі 26 489, 32 грн. (а.с.36 т.1)
Так, позивачем ТОВ Агрофірма «Матюші» до суду першої інстанції було сплачено 7048, 00 грн. за подання позовної заяви, 881, 00 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 1921, 00 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, (т.1,а.с.9, т.2,а.с.69-80), витрати на професійну правничу допомогу АО «Еверлігал» у суді першої інстанції склали 33 643, 59 грн.
Також позивачем було заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу при розгляді справи апеляційним судом у сумі 15 754, 00 грн., у підтвердження чого надано додаткову угоду з АО «Еверлігал» від 03 травня 2018 року, від 09 грудня 2019 та від 16 грудня 2019 року, розрахунок витрат, акт приймання-передачі наданих юридичних послуг правової допомоги № 76 від 24 грудня 2019 року, та стягнення судового збору у розмірі 10 572, 00 грн.
Таким чином, загальний розмір судових витрат, які поніс позивач, становить 69 819 грн. 59 коп., при цьому відповідачами не доведено, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, або обсягом наданих адвокатом послуг, і відповідачі не заявили клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у рівних частинах по 17 454 грн. 89 коп. з кожного.
 З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішень державних реєстраторів скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд - 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» задовольнити частково, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішень державних реєстраторів та у частині стягнення судових витрат - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.
 
Рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди, індексний номер 39730973 від 17 лютого 2018 року, 10:29:22, та рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Пріоритет» Бартко Тетяни Миколаївни про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди, індексний номер 39793183 від 21 лютого 2018 року, 14:21:50 - скасувати.
 
Стягнути з ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича та державного реєстратора Комунального підприємства «Пріоритет» Бартко Тетяни Миколаївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» судові витрати у рівних частинах по 17 454 (сімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн. 89 коп. з кожного.
 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий:                               Судді: