УХВАЛА
17 червня 2020 року
м. Київ
справа №211/4642/19
провадження № 61-6804ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року та постанову  Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2020 року в цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   три відсотки річних в сумі 43289,70 грн., інфляційні витрати в сумі 228 988,79 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою  Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2020 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від                   02 грудня 2019 року залишено без змін.
08 квітня 2020 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Довгинцівського районного суду                      м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року та постанову  Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України касаційної скарги з зазначенням підстав касаційного оскарження.
 
У травні 2020 року до суду надійшла уточнена касаційна скарга ОСОБА_1 .
 
Вивчивши уточнену касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона оформлена з порушенням статті 392 ЦПК України.
 
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, суди при вирішенні справ мають брати до уваги тільки  висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Враховуючи законодавчі обмеження щодо формування єдиної правозастосовчої практики, неврахування судами висновків Верховного Суду України, викладених у Пленумах не  може бути підставою для касаційного оскарження судових рішень.
Так в уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував статтю 625 ЦК України без врахування правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах від 17 жовтня 2011 року у справі №6-42цс11, від 18 травня 2016 року у справі №6-474цс16 та в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тобто, оскаржує судові рішення на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
З врахуванням встановлених законодавством обмежень судам під час вирішення спорів слід керуватися правовими висновками, викладеними у постановах саме Верховного Суду.
 
Уточнена касаційна скарга не містить посилань на правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які не врахував суд апеляційної інстанції під час вирішення спору. Інших підстав касаційного оскарження ОСОБА_1 також не зазначає. 
 
За таких підстав вимоги ухвали Верховного Суду від 29 квітня 2020 року не виконані у повному обсязі станом на 17 червня 2020 року, недоліки не усунуті.
 
За правилами статей 185, 393 ЦПК України якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.
 
Оскільки станом на 17 червня 2020 року недоліки касаційної скарги не були усунуті, то касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає поверненню заявнику.
 
Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не позбавляє особу права на повторне звернення до суду з касаційною скаргою.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року та постанову  Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2020 року повернути скаржнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                    А. А. Калараш