Номер провадження: 22-ц/813/3217/20 
Номер справи місцевого суду: 522/4048/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,
                        
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Абухіна Р.Д. 14 листопада 2019 року у м. Одеса, -
встановила:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просив суд стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання в розмірі 2000 грн. щомісячно.
Заявлені вимоги ОСОБА_2 обгрунтовує тим, що він є пенсіонером за віком та отримує пенсію в розмірі 2 294,57 грн., яка не забезпечує його належним мінімумом проживання, оскільки частину пенсії він сплачує за комунальні послуги та потребує постійного лікування і перебуває на лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» .
Посилаючись на ст. 202 СК України, позивач просив стягувати з відповідача щомісячно аліменти на його утримання в розмірі 2000 грн.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання щомісячно у розмірі 782 грн., починаючи з 12 березня 2019 року. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 300 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. У задоволенні решти вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що що пенсія позивача перевищує прожитковий мінімум. Крім того також зазначила, що позивач має ще одну доньку від першого шлюбу, яка є працездатною. Також судом не було враховано, що на утриманні апелянта перебувають двоє її малолітніх дітей та мати, яка є інвалідом третьої групи загального захворювання безстроково.
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 2017 року перебуває на пенсії за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 09 серпня 2017 року. Пенсія позивача складає 2 294,57 грн., що підтверджується довідкою про доходи № НОМЕР_1 , виданою 18 лютого 2019 року.
З довідки - виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію, виданої 14 лютого 2019 року КП « ЖКС «Фонтанський» вбачається, що ОСОБА_2 проживає один в квартирі АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції вірно вказав у рішенні, що особовий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_3 , рахунки про оплату за комунальні послуги також приходять на її ім`я. Підтверджень того, що позивачем дійсно дані рахунки оплачуються, суду надано не було.
Позивач зазначав, що через похилий вік потребує постійного лікування, що підтверджується довідками, наявними в матеріалах справи, та потребує додаткових витрат на лікування.
Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Згідно ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.
Відповідно до ст. 206 СК України, у випадках, якщо мати, батько, є тяжко хворими, інвалідами, а дитина має достатній дохід ( заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ним.
З матеріалів справи вбачається, що шлюб між позивачем та матір`ю відповідачки був розірваний 21 грудня 1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Центральної райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис № 342.
Відповідач ОСОБА_1 працює на посаді заступника директора ТОВ « Одеса-Строй груп» та отримує заробітну плату 4 400 грн., що підтверджується довідкою від 21 червня 2019 року.
На її утриманні також перебувають двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, наявними в матеріалах справи.
Крім того на утриманні відповідача також перебуває її мати - ОСОБА_6 , яка є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням безстроково, що підтверджується наявними у справі доказами.
Відповідно до п. 1 ч. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"визначено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. У зв`язку із цим суд на вимогу дочки, сина до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків.
Згідно з ч.2 ст.205 СК, при визначені розміру аліментів на непрацездатних батьків потрібно врахувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.
В судовому засіданні судом першої інстанції була допитана в якості свідка ОСОБА_7 яка пояснила, що позивач по справі проживав окремо з відповідачем та її матір`ю. У свою квартиру водив сторонніх жінок.
З урахуванням зазначених вище норм, звертаючи увагу на матеріальне становище позивача, а також те, що на утриманні відповідача перебувають діти та мати, яка є інвалідом третьої групи, її матеріальне становище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 782 грн..
Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не врахував, що пенсія позивача перевищує прожитковий мінімум. Крім того також зазначила, що позивач має ще одну доньку від першого шлюбу, яка є працездатною. Також судом не було враховано, що на утриманні апелянта перебувають двоє її малолітніх дітей та мати, яка є інвалідом третьої групи загального захворювання безстроково.
Так, Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Отже, у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, отримання позивачем пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, не є безумовною підставою для відмови у позові, оскільки повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про потребу в матеріальній допомозі.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно виходив із того, що позивач є пенсіонером, непрацездатним, має захворювання, потребує лікування, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач, яка є його донькою, не надає, хоча є працездатною, офіційно працевлаштованою і має можливість сплачувати аліменти на утримання батька.
Належних та допустимих доказів того, що батько апелянта ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків,  ОСОБА_1 не наведено, а тому у суду відсутні підстави для застосування положень статті 204 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків.
Крім того, необґрунтованим є посилання ОСОБА_1 не те, що позивач має ще одну доньку від першого шлюбу, яка є працездатною, а на утриманні апелянта перебувають двоє її малолітніх дітей та мати, яка є інвалідом третьої групи загального захворювання безстроково.
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності його дочці від першого шлюбу ОСОБА_3 , яка, відповідно, забезпечила батька житлом, а також сплачує комунальні послуги за утримання квартири, що також вважається, з правової точки зору, матеріальною допомогою.
Також суд не приймає до уваги довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, оскільки апелянт перебуває у шлюбі, і батько дітей також має приймати участь у їх матеріальному забезпеченні. 
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 05 червня 2020 року.        
                       
Судді Одеського апеляційного суду                                        С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін 

О.М. Таварткіладзе