ПОСТАНОВА
Іменем України

19 червня 2020 року 
Київ
справа №260/769/19
адміністративне провадження №К/9901/1820/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу     ОСОБА_1 
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2019 року (суддя Рейті С.І.)
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду 4 грудня 2019 року  (головуючий суддя Обрізко І.М., судді Іщук Л.П., Онишкевич Т.В.)
у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДФС у Закарпатській області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1.Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (надалі  також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся  до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Закарпатській області (надалі  також - ГУ ДФС в Закарпатській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 лютого 2019 року:
-  № 0002351305, яким збільшено суму грошового зобов`язання із податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 430274,73 грн., в т.ч., за податковими зобов`язанням 344219,78 грн. та 86054,95 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), 
- № 0002371305, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 32327,703 грн., в т.ч., за податковими зобов`язанням 25862,16 грн. та 6465,54 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).
Вважаючи  оскаржувані рішення такими, що не відповідають вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач з урахування заяви про зміну підстав для позову посилався на те, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включаються сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити). Таким чином, на його думку, дохід у вигляді суми прощеної (анульованої) банком заборгованості за кредитом в іноземній валюті, що був отриманий на придбання єдиного житла, не підлягав включенню до загального місячного (річного) оподаткованого       доходу.
1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 4 грудня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.
Роблячи висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили із того, оскільки банком прощено борг (кредит), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (надалі також - ПК України), то така сума вважається податковим благом і включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу та оподатковується податком на доходи фізичних осіб і військовим збором
Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, та надаючи оцінку наведеним в апеляційній скарзі доводам також зазначив, що оскільки угодою між позивачем та банком не передбачено проведення реструктуризації, а угода обумовлена прощенням основної частини боргу в сумі 78341,97 доларів США, відтак такий вид доходу слід вважати додатковим благом, який оподатковується податком з доходів фізичних осіб та військовим збором.
1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог. 
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просив касаційну скаргу залишити без задоволення.
2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
2.1. Доводи позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)
Посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач зазначив, що суди, ухвалюючи рішення, неправильно застосували норми матеріального права, не дали обґрунтованої оцінки доводам, що слугували підставою позову.
Так, позивач в обґрунтування помилковості висновків судів попередніх інстанцій  посилається на те, що суди неправильно застосували норми підпункту 165.1.59 пункту 165.1 статті 165 ПК України, а також статті 58 Конституції України.
Також, на думку позивача,  судами не застосовано до вказаних правовідносин норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК України.
В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на судову практику Верховного Суду, а саме на постанову від 20 грудня 2018 року по справі №820/2600/16 та постанову від 25 листопада 2019 року справа №500/2252/18.
2.2. Доводи відповідача (особи, яка подала відзив на касаційну скаргу)
Вважаючи касаційну скаргу такою, що не спростовує зроблених судами першої та апеляційної інстанцій висновків, відповідач послався на те, що кредитором (банком) було здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділі XX «Перехідні положення» ПК України, а відтак сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу 
Помилковою,  на думку відповідача, є також, позиція позивача про застосуванню до оскаржуваних правовідносин положень підпункту 165.1.59 пункту 165.1 статті 165 ПК України, про невключення до оподатковуваного доходу суми боргу прощеного кредитором, у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити). Вказаний підпункт до статті  165 ПК України доповнено Законом України «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24 грудня 2015  року №909-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2016 року. При цьому, прощення основної суми заборгованості було здійснено 17 липня 2015 року.
3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ
Згідно з обставинами, що встановлені судами  першої та апеляційної інстанцій ГУ ДФС у Закарпатській області проведено перевірку ОСОБА_1 , за результатми якої складено акт перевірки від 2 січня 2019 року №5/07-16-13-05-07/ НОМЕР_1 , згідно з висновками якого  позивачем  порушено вимоги:
-           пункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України в частині неподання декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік;
-          підпункту164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України; 
-          підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу ПК України.
На підставі акта перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 20 лютого 2019 року:
-№ 0002351305 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 430274,73 грн.
- № 0002371305 про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору в розмірі 32327,70 грн.
Як підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та за змістом встановлених судами попередніх інстанцій обставин, між ОСОБА_3 та  АКБ СР «Укроцбанк» укладено кредитний договір від 4 квітня 2008 року  № 305/43-Ж-08 про надання на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру та повернення  грошових коштів у розмірі 130000 доларів США.
Згідно з наявним у матеріалах справи іпотечним договором від 4 квітня 2008 року ОСОБА_1 передав АКБ СР «Укроцбанк» останньому як іпотекодержателю житловий будинок у якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором.
17 липня 2015 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін до договору від 4 квітня 2008 року № 305/43-Ж-08, за змістом якого  встановлено, що в разі погашення заборгованості за кредитом у сумі не меншій  29007,63 доларів США та відсотків у сумі не меншій 21992,37 доларів США  залишкова заборгованість підлягає анулюванню (прощенню).
Відповідно до наявного у матеріалах справи листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 1 жовтня 2018 року (а.с. 56) протягом 2015 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено дохід у вигляді основної кредитної заборгованості прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності  у розмірі 1 724 143,92 грн.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено положеннями ПК України.
Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.
Так, відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" №321-VIII від 09 квітня 2015 року, положення якого набрали чинності 7 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, слід розглядати окремо.
За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Наведені норми також вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.
При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.
Крім того, кредитор в свою чергу має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Аналогічна правова позиція вже неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 826/6896/17, від 1 жовтня 2019 року № 826/4578/17, від 29 січня 2019 року № 821/707/17.
При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство чітко визначало, що сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року не є додатковим благом, у силу визначеного пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України правового врегулювання, однак необхідною передумовою є саме зміна валюти кредитування. Доказів того, що така умова мала місце, або що позивачу відмовлено банком у застосуванні такої умови сторонами не надано, а судами не встановлено.
Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 5 листопада 2019 року у справі №821/465/17.
З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини нарахування сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору саме за прощення (анулювання) кредитором за його самостійним рішенням основної суми боргу (кредиту), відсутності доказів зміни валюти за відповідним кредитом з іноземної валюти у гривню суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що такий борг набуває статусу додаткового блага та відповідно до вимог підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Щодо  доводів позивача про поширення на спірні правовідносини змін, передбачених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VIII, яким пункт 165.1 статті 165 ПК України доповнено підпунктом 165.1.59, то суд звертає увагу на таке.
За змістом цієї норми до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу не включається сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).
Разом з тим, наведені зміни набрали чинності з 1 січня 2016 року, а прощення (анулювання) боргу позивачу відбулось у 2015 році.
Посилання позивача на поширення на спірні правовідносини положень статті 58 Конституції України також не спростовують правильності позиції судів попередніх інстанцій. Ця норма Основного  закону  передбачає, що  закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Як випливає з рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до правовідносин застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони мали місце.
Відповідно правомірність поведінки особи, зокрема дотримання нею норм податкового законодавства, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи.
Разом з тим  підпункт 165.1.59 пункту 165.1 статті 165 ПК України на час прощення позивачу боргу за кредитним договром не набрав чинності, а відтак підстави для застосування до спірних правовідносин цієї норми відсутні. 
До того ж слід зазначити, що передумовою застосування  підпункту 165.1.59 пункту 165.1 статті 165 ПК України є прощення (анулювання) кредитором боргу у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).
Разом з тим, в ході розгляду справи судами не встановлено наявності таких передумов, а відтак відсутні підстави для  застосування цієї норми до спірних правовідносин. 
Таким чином, касаційний суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).
Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Відтак, за встановлених обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, правильним є й висновок щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).
Аналогічна правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин відповідних норм права у взаємозв`язку із обставинами справи, що подібні до цієї справи, висловлена Верховним Судом  у постанові від 23 травня 2018 року у справі №260/769/19.
Судова практика, на яку посилається позивач у касаційній скарзі, є нерелевантною обставинам даної справи та жодним чином не підтверджує доводів щодо недотримання відповідачем законодавства.
Так, зокрема у постанові від 20 грудня 2018 року по справі №820/2600/16 предметом спору було стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб при поданні платником податків у 2016 році уточнюючої декларації, а не скасування податкових повідомлень-рішень про нарахування сум податку на доходи фізичних осіб та військового податку за 2015 рік.
У постанові від 25 листопада 2019 року у справі №500/2252/18 суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий розгляд, виходив, зокрема, із того, що суди  не з`ясували обставин щодо зміни валюти грошового зобов`язання при прощенні (анулюванні) боргу, натомість у цій справі ця обставина є встановленою.
Виходячи із положень Кодексу адміністративного судочинства України на суд апеляційної інстанції  покладено вимогу щодо перевірки правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
За змістом частини другої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Разом з тим, в ході розгляду цієї справи не виявлено обставин неправильного тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Отже, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи, правильність застосування ними норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому в задоволенні касаційної скарги Управління слід відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями       3,       343,       349,       350,       355,       359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду 4 грудня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                           Н.Є. Блажівська

Судді:                                                                                                О.В. Білоус

                                                                                             І.Л. Желтобрюх