Справа № 161/17315/19 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/357/20  Категорія: 68 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
18 травня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Киці С.І., Здрилюк О.І.,
секретар Концевич Я. О.,
з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 поданою його представником ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2020 року про забезпечення позову,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 15.10.2019 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, шляхом визначення за ним права на 1/2 частки спільного майна - двоповерхового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер 0722883400:01:001:0319, розташованої за адресою: с. Липини Луцького р-ну Волинської області. 12.11.2019 ОСОБА_4 подала зустрічний позов до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, який об`єднаний в одне провадження з первісним позовом. З метою забезпечення зустрічного позову відповідач ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову, просила накласти арешт на транспортні засоби: автомобіль марки «LEXUS», модель GS 300, рік випуску 2014, об`єм двигуна 2494, державний номерний знак НОМЕР_1 , мотоцикл марки «HONDA», модель НОМЕР_2 , рік випуску 2006, об`єм двигуна 1312.
Враховуючи наявні ризики від попередньо вчинених відповідачем за зустрічним позовом неправомірних дій (протиправне заволодіння правовстановлюючими документами на землю, здійснення державної реєстрації за документами, які містять неправдиві відомості про об`єкт незавершеного будівництва, вчинення насилля в сім`ї з метою отримання для себе вигідніших матеріальних умов при розірванні шлюбу, відчуження без погодження з нею двох автомобілів, які були їхньою спільною сумісною власністю, неправомірний вплив на їхніх спільних дітей, неналежне поводження зі зброєю шляхом передачі її малолітньому сину, надання суду неправдивих документів для отримання матеріальної вигоди у цій справі) виникла необхідність просити суд здійснити додаткове забезпечення позову шляхом накладення арешту на нововиявлене майно відповідача ОСОБА_3 , а саме: на транспортні засоби: автомобіль марки «LEXUS», модель GS 300, рік випуску 2014, об`єм двигуна 2494, державний номерний знак НОМЕР_1 , та мотоцикл марки «HONDA», модель НОМЕР_2 , рік випуску 2006, об`єм двигуна 1312.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2020 заяву задоволено.
Постановлено накласти арешт на майно ОСОБА_3 , в межах ціни заявленого позову 2385135 грн., а саме: на автомобіль марки «LEXUS», модель GS 300, рік випуску 2014, об`єм двигуна 2494, державний номерний знак НОМЕР_1 , мотоцикл марки «HONDA», модель НОМЕР_2 , рік випуску 2006, об`єм двигуна НОМЕР_3 , які зареєстровані за ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_4 , адреса проживання : АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Ухвалу до негайного виконання надіслати у державну виконавчу службу міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 27а).
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить ухвалу скасувати. Зазначає, що за заявою ОСОБА_4 судом вже постановлено ухвалу про накладення арешту на належну йому 1/3 частку квартири. Транспортні засоби, на які просить накласти арешт відповідач, придбані ним на замовлення інших осіб, він здійснює митне оформлення цих автомобілів, що надає йому можливість заробляти.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких підстав.
Згідно з приписами статті 149 ЦК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд обмежився цитуванням норм процесуального закону , на підставі чого дійшов висновку, що спір між сторонами існує та носить матеріальний характер, тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Такий висновок суду зроблено судом без врахування норм процесуального права та обставин справи, тому погодитись з ним не можна.
На підставі первісної та зустрічної позовної заяви встановлено, що предметом спору у даній справі є - незавершений будівництвом будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка за цією ж адресою (за первісним позовом ОСОБА_3 ), та за зустрічним позовом ОСОБА_4 вимога про стягнення Ѕ вартості автомобіля NІSSSAN –TRAIL 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , LEXUS CT 200Н 2014 р.в., а також вимога про визнання особистою власністю незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 та на земельну ділянку за цією ж адресою. У зустрічній позовній заяві відповідач ОСОБА_4 вказала ціну позову - 2385135 грн. виходячи із усіх вимог зустрічного позову.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Луцького міськрайонного суду від 25.11.2019 задоволено подану 12.11.2019 заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову, накладено арешт на 1/3 частку квартири по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_3 ( т.2 а.с. 5-6).
У січні 2020 відповідач ОСОБА_4 подала ще одну заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на автомобіль LEXUS GS 300 2014 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 , мотоцикл HONDA 2006 року випуску ( т.2 а.с.128-131).
Докази про вартість зазначених транспортних засобів, які є відмінним від автомобілів, вказаних у зустрічній позовній заяві, в матеріалах справи відсутні.
В оскарженій ухвалі суд першої інстанції зазначив, що арешт накладено в межах ціни позову 2385135 грн., залишивши при цьому поза увагою ту обставину, що до визначеної відповідачем у зустрічному позові його ціни, включена вартість не тільки двох транспортних засобів, а й вартість двохповерхового житлового будинку та земельної ділянки.
При цьому належить звернути увагу, що у зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 просить визнати нерухоме майно її особистою власністю. За таких обставин, накладення арешту на транспортні засоби ніяким чином не може забезпечити виконання рішення в частині вимог про визнання за відповідачем права власності на об`єкти нерухомого майна, а тому обраний спосіб забезпечення позову за своєю сутністю не співмірний із вказаними вимогами. Наведеного суд першої інстанції не врахував.
Що стосується позовних вимог про стягнення вартості автомобілів, придбаних у шлюбі, відмінних від транспортних засобів, на які накладено арешт, то судом першої інстанції в оскарженій ухвалі не наведено обґрунтованих підстав для накладення арешту на майно, що не відноситься до предмета спору і вартість якого не відома, не зазначено мотивів, з яких можна дійти висновку, що вжиті ухвалою Луцького міськрайонного суду від 25.11.2019 заходи забезпечення цього ж позову є недостатніми.
В порушення вимог статті 150, 260 ЦПК України, суд першої інстанції не послався на обставини, які б давали підстави дійти висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не врахував, що позов у даній справі вже забезпечено.
На підставі наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді питання про забезпечення позову дійшов висновків, які не відповідає фактичним обставинам справи, допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову, тому відповідно до статті 376 ЦПК України оскаржену ухвалу про забезпечення позову належить скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 від 24.01.2020 про забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на транспортні засоби автомобіль LEXUS GS 300 2014 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 , мотоцикл HONDA 2006 року випуску.
Керуючись статями 367, 376, 382, 389, 390 ЦПК України, суд -
постановив:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 подану його представником ОСОБА_1 в даній справі задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2020 року в даній справі скасувати та постановити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову у даній справі.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий        
Судді: