Дата документу 01.04.2020 Справа № 329/1194/15-ц

Запорізький Апеляційний суд

ЄУН 329/1194/15	Головуючий у 1-й інстанції Ломейко В.В.	
Пр. № 22-ц/807/1255/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2020 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.
за участі секретаря                        Путій Д.В.        
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора області Даниляк О. на ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2020 року про закриття провадження у справі позовом керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до ОСОБА_1 , Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки власнику
ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року прокурор Чернігівського району звернувся до суду першої інстанції з позовом (т.с. 1 а.с, 1-13) до Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_1 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області, Реєстраційна служба Чернігівського районного управління юстиції Запорізької області про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки власнику.
Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 38) провадження у цій справі відкрито.
Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 82) до участі у цій справі залучено Чернігівську районну раду Запорізької області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року (суддя Покопцева Д.О. т.с. 1 а.с. 179-184), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року (головуючий суддя Поляков О.З., судді Спас О.В. та Воробйова І.А. т.с. 1 а.с. 281-285), позов задоволено частково.
Постановою Верховного суду від 17 липня 2019 року (т.с. 2 а.с. 3743) рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2020 року (т.с. 2 а.с. 127) здійснено процесуальне правонаступництво у цій справі шляхом заміни прокуратури Чернігівського району Запорізької області на Бердянську місцеву прокуратуру Запорізької області.
У жовтні 2019 року керівник Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах Головного управлення Держгеокадастру у Запорізькій області уточнив позовні вимоги у цій справі (т.с. 2 а.с. 128-162).
Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 2 а.с. 164) уточнений позов позивача у цій справі прийнятий до розгляду.
Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2020 року (т.с. 2 а.с. 123-124) провадження у справі закрито.
Всі учасники цієї справи із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції у цій справі погодились, окрім прокуратури. 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її ухваленні, заступник прокурора області Даниляк О. у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 198-201) просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 206).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 2 а.с. 207), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 209).
Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В автоматизованому порядку у цій справі суддею Кочетковою І.В. замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (т.с.2 а.с. 224-225).
У судове засідання 01 квітня 2020 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 221, 223) представники Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області не з`явились.
Відповідач Чернігівська районна державна адміністрація Запорізької області про причини неявки свого представника апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала. 
Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області подало апеляційному суду клопотання (т.с. 2 а.с. 226-227) про відкладення розгляду цієї справи через епідемію короновірусу. 
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371 - 372 ЦПК України, враховуючи, що інтереси Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області у цій справі представляє прокуратура, представник якої Редько М.В. присутній у даному судовому засіданні, апеляційний суд ухвалив у задоволенні клопотання Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області відмовити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю прокурора Редька М.В., відповідача ОСОБА_1 та представника останнього - адвоката Литвинця Ю.В.
Учасниками цієї справи відводів суддям апеляційного суду у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, у тому числі:
- прокурора Редька М.В., який на запитання апеляційного суду у тому числі зазначав, що прокурор мав право на подачу вищезазначеного позову у цій справі, тому прокурор має у тому числі право на подачу апеляційної скарги у цій справі, підстави для закриття апеляційного провадження у цій справі відсутні; позов подано у цій справі саме до ОСОБА_1 , як фізичної особи, тому дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 
- представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Литвинця Ю.В., який заявив клопотання про закриття апеляційного провадження у цій справі, просив його задовольнити, наполягав на відсутності у прокурора повноважень у цій справі на подачу вищезазначеного позову та, відповідно, апеляційної скарги; на запитання апеляційного суду у тому числі зазначав, що відповідач та він, як його представник не подавали апеляційної скарги на вищезазначену ухвалу суду першої інстанції у цій справі, хоча у суді першої інстанції наполягали на залишенні позову прокурора у цій справі без розгляду; запис про припинення ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА «БЕРКО ОЛЕГ ВАЛЕНТИНОВИЧ» в державний реєстр не внесений і вносити його ОСОБА_1 не збирається у найближчий час;
- відповідача ОСОБА_1 , який підтримав клопотання свого представника, просив його задовольнити, на запитання апеляційного суду зазначав, що з 2016 року ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «БЕРКО ОЛЕГ ВАЛЕНТИНОВИЧ» не користується вказаною земельною ділянкою і не платить за неї податків, оскільки з цього часу цією ділянкою користується третя особа, хто саме - йому невідомо, яка засіяла вказану земельну ділянку, він звернувся до правоохоронних органів з цього приводу, результату поки немає;
перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 - адвоката Литвинця Ю.В. про закриття апеляційного провадження у цій справі слід відмовити, а апеляційну скаргу заступника прокурора області Даниляк О. слід задовольнити з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, закриваючи провадження у цій справі, керувався ст.ст. 4, 10 - 11, 59 - 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України та виходив із того, що дана справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Оскільки, судом встановлено, що 18.01.2016 року зареєстровано Фермерське господарство «Берко Олег Валентинович», керівником якого є ОСОБА_1 .        
Фермерське господарство « Берко Олег Валентинович », як юридична особа зареєстровано в установленому законом порядку після отримання ОСОБА_1 прав на земельну ділянку, виділену для ведення фермерського господарства. 
Таким чином, у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою відбулася фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача земельної ділянки перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації.
За змістом ст. ст. 1, 5,7 -8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.
Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.
Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі повністю погодитись не можна з таких підстав.
Вказана ухвала суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості у цій справі не відповідає.
Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що 18.01.2016 року зареєстровано ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «БЕРКО ОЛЕГ ВАЛЕНТИНОВИЧ», керівником якого є ОСОБА_1 .
При цьому, апеляційним судом додатково встановлено, що запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА «БЕРКО ОЛЕГ ВАЛЕНТИНОВИЧ» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час постановлення судом першої інстанції ухвали, що є предметом апеляційного оскарження у цій справі, (29 січня 2020 року) був відсутній на виконання вимог ст. 104 ч. 5 ЦК України (юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення), лише прийнято рішення засновником про припинення цієї юридичної особи 24.08.2019 року (т.с. 2 а.с. 234-242).
Проте, разом із тим, апеляційним судом встановлено, що на момент відкриття провадження у цій справі (09 лютого 2015 року т.с. 1 а.с. 38) ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «БЕРКО ОЛЕГ ВАЛЕНТИНОВИЧ» ще не було зареєстровано, а реєстрація відбулась лише під час розгляду цієї справи судом у 2016 році.
Крім того, з 2016 року ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «БЕРКО  ОЛЕГ ВАЛЕНТИНОВИЧ» не користується вищезазначеною земельною ділянкою і не платить за неї податків, оскільки з цього часу цією ділянкою користується третя особа, хто саме - ОСОБА_1 невідомо, яка засіяла вказану земельну ділянку, ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів з цього приводу, результату поки немає (ст. 82 ч. 2 ЦПК України). 
Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
В силу вимог ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинству є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.
Суди розглядають в порядку цивільного судочинства, що виникають з, земельних…правовідносин… (ст. 19 ЦПК України).
Правові висновки Великої Палати Верховного Суду, на які суд першої інстанції посилався у цій справі в обґрунтування правильності свого висновку про необхідність закриття провадження у цій справі, стосуються інших правовідносини сторін, зокрема, коли спір є пов`язаним з наданням без проведення земельних торгів в оренду земельної ділянки існуючому фермерському господарству шляхом надання в оренду додаткової земельної ділянки для ведення фермерського господарства його засновнику і подальшого передання цієї земельної ділянки у користування існуючого фермерського господарства. 
За таких обставин, є передчасними та такими, що ґрунтуються на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України), висновки суду першої інстанції у цій справі про те, що у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою відбулась фактична заміна орендаря - фізичної особи - ОСОБА_1 на юридичну особу - ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «БЕРКО ОЛЕГ ВАЛЕНТИНОВИЧ» і що обов`язки землекористувача земельної ділянки перейшли від фізичної особи до фермерського господарства, та, що, відповідно, дана справа (у тому числі з приводу всіх позовних вимог) має розглядатись лише у порядку господарського судочинства, оскільки має місце спір виключно між юридичними особами.
Також, апеляційним судом встановлено, що прокурор мав право на подачу вищезазначеного позову у цій справі, тому, прокурор, у тому числі, має право на подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, підстави для закриття апеляційного провадження у цій справі відсутні, виходячи з такого. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України  у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 4 ст. 42 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).
В судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п.2 ч. 1 ст. 2 Закону).
Відповідно до п. 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
Сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 цього Кодексу (частина четверта статті 56 ЦПК України).
Системне тлумачення абзацу другого частини другої статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Предметом розгляду у цій справі станом на час постановлення судом першої інстанції ухвали, законність та обґрунтованість якої переглядається в апеляційному порядку на теперішній час, є уточнений позов прокурора керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах Головного управлення Держгеокадастру у Запорізькій області (т.с. 2 а.с. 128-162), який ухвалою суду першої інстанції (т.с. 2 а.с. 164), яка є чинною, прийнятий до розгляду. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
У цьому уточненому позові (т.с. 2 а.с. 137) прокурор зазначав, що відсутній орган, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави у спірних відносинах.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно зі ст.5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.
Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою КМУ від 14.01.2015 №15 центральним органом виконавчої влади, який забезпечує, зокрема реалізацію державної політики у сфері державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр).
Пунктом 4 вказаного Положення Держгеокадастр організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за:- дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.
Разом з цим, пунктом 5-1 Положення передбачено, що посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право, зокрема звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
Аналогічні повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель визначено і статтями 6,10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».
При цьому, ані вказаним Законом, ані Положенням Держгеокадастр України не наділений повноваженнями щодо звернення до суду із позовами про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування з питань розпорядження землею, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння.
Таким чином, на цей час відсутній орган, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, зокрема шляхом звернення до суду із відповідним позовом.
З урахуванням обставин цієї справи, прокурор обґрунтував підстави для представництва інтересів держави, зокрема порушення інтересів держави та неналежне здійснення компетентних органом захисту інтересів держави.
Вказана позиція відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України)
При вищевикладених обставинах, доводи клопотання відповідача ОСОБА_1 - адвоката Литвинця Ю.В. про закриття апеляційного провадження у цій справі ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України, а доводи апеляційної скарги заступника прокурора області Даниляк О. ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах. 
Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до постановлення передчасної помилкової ухвали, яка підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Крім того, встановлено, що особою, яка подала апеляційну скаргу, при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду був сплачений судовий збір (т.с. 2 а.с. 202).
Проте, в разі скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у цій справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, питання про розподіл цих витрат вирішується у подальшому судом першої інстанції за результатами розгляду справи в порядку ст. 141 ЦПК України. 

Керуючись ст. ст. 12, 81-82, 89, 14367, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Литвинця Юрія Володимировича про закриття апеляційного провадження у цій справі відмовити.
Апеляційну скаргу заступника прокурора області Даниляк О. задовольнити.
Ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2020 року про закриття провадження у цій справі скасувати.
Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 03.04.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В.