ПОСТАНОВА
Іменем України
20 травня 2020 року 
Київ
справа №487/3123/16-а
адміністративне провадження №К/9901/45544/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Чиркіна С.М., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 у складі колегії суддів: Запорожана Д.В. (головуючий), Романішина В.Л., Шляхтицького О.І. у справі №487/3123/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1.           ОСОБА_1 (далі - позивач) , звернувся до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення №25/4 від 27.05.2016 та зобов`язання відновити виплату пенсії з 01.06.2016.  
2.          Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2016 року позов задоволено. Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області №25/4 від 27.05.2016 - скасовано. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за вислугу років у раніше встановленому розмірі з 01.06.2016 року.  
3.          Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2016 року скасовано. Ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні позову.      
4.          Судами попередніх інстанцій встановлені такі обставини справи, що мають значення для вирішення справи:
4.1.          Позивач з 09.09.2005 перебуває на обліку у Головному Управлінні ПФУ та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон України №2262-ХІІ). З 19.09.2005 має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів військової служби. 
4.2.          З 18.10.2007 року по час розгляду справи судами попередніх інстанцій позивач працює на посаді головного спеціаліста Відділу з організації оборонної та мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами виконкому Миколаївської міської ради. 
4.3.          Відповідно до статті 54 Закону №2262-ХІІ із змінами внесеними Законом України від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон України №213-VІІІ) у період з 01.04.2015 по 31.12.2015 пенсія позивачу за вислугу років не виплачувалась.
4.4.          13.01.2016 позивач звернувся до Головного Управління ПФУ з заявою, щодо поновлення виплати пенсії за вислугу років, як особі, що має право на пільги установлені законодавством України для ветеранів військової служби. Виплату пенсії позивачу було поновлено з 01.02.2016 з нарахуванням доплати пенсії за січень 2016 року. 
4.5.          Рішенням Головного Управління ПФУ №25/4 від 27.05.2016 з 01.06.2016 року ОСОБА_1 припинена виплата пенсії відповідно до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування України» № 2493-III від 07.06.2001 року (далі - Закон України №2493-ІІІ) (в редакції Закону від 24 грудня 2015 року № 911-VIII). Цим же рішенням з позивача було утримано 14253,65 грн. - суми переплати пенсії за період з 01.01.2016 по 31.05.2016.
5.          Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскаржене рішення відповідач прийняв всупереч вимог статті 54 Закону №2262-ХІІ із змінами внесеними Законом України від 24.12.2015 №911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», за якою пенсія за вислугу років виплачується працюючим пенсіонерам, яким пенсію було призначено на підставі Закону №2262-ХІІ та якщо вони мають статус ветеранів військової служби. 
5.1.          При цьому суд першої інстанції визнав помилковим застосування відповідачем у спірних правовідносинах статті 21 Закону України № 2493-III враховуючи наявність колізії між загальними нормами цього Закону та спеціальними нормами Закону №2262-ХІІ, вказавши, що застосуванню підлягає саме спеціальний закон. Додатково цей висновок суд першої інстанції обґрунтував посиланням на статтю 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно якої пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби проводиться виключно відповідно до Закону  №2262-ХІІ.  
6.          Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що судом першої інстанції не враховано, що статтею 21 Закону України від 07.06.2001 № 2493-III (в редакції Законів України від 02.03.2015 № 213 та від 24.12.2015 № 911) передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», далі - особи, на яких не поширюється особливий порядок виплати пенсій) у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії, призначені відповідно до законодавства України - не виплачуються.
6.1.          Якщо особа, яка проходить службу в органах місцевого самоврядування, не віднесена до категорії осіб, на яких не поширюється особливий порядок виплати пенсій, виплата їй пенсії в період роботи в зазначених органах не проводиться, в тому числі ветеранам військової служби, оскільки до цієї категорії осіб виключення передбачені статтею 21 Закону України від 07.06.2001 № 2493-ІІІ не застосовуються. Після звільнення зі служби в органах місцевого самоврядування та надання до головного управління, зокрема, трудової книжки із записом про звільнення, з дня, наступного за днем звільнення виплату пенсії такій особі буде поновлено в повному обсязі. 
6.2.          Стосовно рішення відповідача в частині утримання з позивача переплати пенсії за період з 01.01.2016 по 31.05.2016 суд апеляційної інстанції вказав, що відповідно до частини 1 статті 50 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України №1058-IV) суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
6.3.          У  зв`язку з цим суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідач діяв виключно в межах та на підставі норм чинного законодавства України, а вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Короткий зміст вимог і узагальнені доводи касаційної скарги, узагальнені позиції інших учасників справи:
7.          Позивач подав касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року. Просить оскаржену постанову скасувати і залишити в силі постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2016 року. 
7.1.          Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги полягають у тому, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, допущено порушення норм процесуального права. Зокрема, він вказує на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 54 Закону України №2262-ХІ у редакції Закону України № 901-VIII від 23.12.2015, яка передбачала право ветеранів військової служби на отримання пенсії без урахування отриманого доходу (прибутку).   
7.2.          Також позивач вказує, що суд першої інстанції обґрунтував неможливість застосування до спірних правовідносин статті 21 Закону України №2493-ІІІ тим, що ці правовідносини регулюються нормами спеціального Закону, яким є Закон України №2262-ХІ. Однак суд апеляційної інстанції застосував до вказаних правовідносин статтю 21 Закону України №2493-ІІІ, не спростувавши висновків суду першої інстанції щодо необхідності застосування норм спеціального Закону.
7.3.          Крім того, вказує, що судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні позову про скасування оскарженого рішення відповідача в частині утримання переплати пенсії з посиланням на частину 1 статті 50 Закону України №1058-IV. Проте суд не встановив та не мотивував, у чому полягають зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, які слугували підставою виплати пенсії у період з 01.01.2016 по 31.06.2016, що є порушенням вимог статті 207 КАС України. 
8.          Відповідачем подані заперечення на касаційну скаргу, у яких він просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без змін постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року. Аргументами в обґрунтування заперечень зазначає те, що суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми статті 21 Закону України №2493-ІІІ, яка не визнавалась неконституційною і була чинною на час прийняття оскарженого рішення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
9.          При розгляді касаційної скарги колегією суддів враховуються приписи частин 1-2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції до 08.02.2020 (надалі - КАС України), у відповідності до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
10. Відповідно до частин 1 - 3 статті 159 КАС України (чинної на час прийняття судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій), дія якої поширюється і на судові рішення суду апеляційної інстанції з огляду на вимоги частини 1 статті 196 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції вказаним вимогам не відповідає, оскільки судом не з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.  
11.           Предметом оскарження в цій справі є Рішення Головного Управління ПФУ №25/4 від 27.05.2016 про припинення з 01.06.2016 ОСОБА_1 виплати пенсії та утримання з нього 14253,65 грн. - суми переплати пенсії за період з 01.01.2016 по 31.05.2016.       
12. Тому суд апеляційної інстанції у межах судового контролю, з урахуванням вимог статті 2 КАС України, повинен був у першу чергу визначити правову природу такого рішення, зокрема в частині утримання суми переплати пенсії. 
13.           У своїй постанові в цій частині суд апеляційної інстанції послався на норми частини 1 статті 50 Закону України №1058-IV згідно якої суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.   
14.           Суд касаційної інстанції зауважує, що зазначена норма не передбачає повернення виплачених надміру сум пенсій на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду у будь якому випадку. Це можливо лише за умови, коли суми пенсії виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або ж подання страхувальником недостовірних даних.  
15. За такого правового регулювання предметом дослідження у цій справі під час застосування норм частини 1 статті 50 Закону України №1058-IV є причини, за яких відбулась виплата пенсії у період з 01.01.2016 по 31.05.2016, наявність зловживань з боку пенсіонера чи подання страхувальником недостовірних даних.  Однак з цього приводу суд апеляційної інстанції не навів у мотивувальній частині постанови будь яких доказів та не встановив обставин про те, що слугувало підставою для відповідача приймати рішення про утримання виплаченої пенсії позивачу у період з 01.01.2016 по 31.01.2016, що згідно частини 2 статті 353 КАС України у редакції до 08.02.2020 є підставою для скасування оскарженої постанови суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд.  
16. Суд касаційної інстанції, з огляду на вимоги статті 341 КАС України не може самостійно усунути вказані недоліки та встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.  
17. Крім того, суд першої інстанції у своїй постанові мотивував неможливість застосування до спірних правовідносин норм статті 21 Закону України №2493-III наявністю колізії між загальними нормами цього Закону та спеціальними нормами Закону №2262-ХІІ, вказавши, що застосуванню підлягає саме спеціальний закон. Додатково цей висновок суд першої інстанції обґрунтував посиланням на статтю 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно якої пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби проводиться виключно відповідно до Закону  №2262-ХІІ.   
18. Проте суд касаційної інстанції, застосувавши до спірних правовідносин норми статті 21 Закону України №2493-III, всупереч вимогам пункту 3 частини 1 статті 207 КАС України (у редакції на час ухвалення оскарженої постанови) не навів мотиви, з яких дана норма була застосована та чому рішення суду першої інстанції у цій частині не відповідає нормам матеріального права.  
19. Оскільки вказані порушення допущені судом апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції направляє справу на новий розгляд до цього суду. Під час нового розгляду справи необхідно встановити наявність або відсутність підстав у відповідача для утримання виплаченої позивачу пенсії у період з 01.01.2016 по 31.05.2016. Визначити предмет регулювання правовідносин Законами України №2493-III, №2262-ХІІ, «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у залежності від цього встановити, норми якого Закону у спірних правовідносинах є загальними, а які - спеціальними. Залежно від встановлених обставин зробити висновок про наявність підстав для скасування або зміну рішення суду першої інстанції повністю або в частині, чи залишення його без змін та прийняти відповідне процесуальне рішення.   
Керуючись частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ від 15 січня 2020 року №460-IX, статтями 327, 345, 349, 353 КАС України у редакції до 08.02.2020, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 січня  2017 року по справі №487/3123/16-а - скасувати. Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.   
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
                              Головуючий суддя:                                                   Шарапа В.М.
                              Судді:                                                                       Стеценко С.Г.

                                                                                  Чиркін С.М.