ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" травня 2020 р.           Справа№ 910/13002/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Агрикової  О.В. 
  при секретарі судового засідання Найченко А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод»
на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2019
у справі №910/13002/19 (суддя Смирнова Ю.М.)
за позовом Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод»
до Акціонерного товариства «Українська залізниця»
про стягнення 174 889,02 грн
за відсутності представників учасників справи,
ВСТАНОВИВ:
Публічне акціонерне товариство «Кременчуцький сталеливарний завод» (далі - ПАТ «КСЗ», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця», відповідач) про стягнення 174  889,02 грн, з яких 89  838,15  грн пені, 70  078,08 грн інфляційних втрат та 14  972,79 грн 3% річних, посилаючись на неналежне виконання зобов`язань за договором поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.706)ю від 31.10.2018 в частині здійснення розрахунків за поставлений товар.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 у справі №910/13002/19 позов задоволено частково, стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ПАТ «КСЗ» пеню у розмірі 89 838,15 грн, 3% річних у розмірі 14  972,79 грн, судовий збір у розмірі 1 572,17 грн та 10 481,09 грн витрат на професійну правничу допомогу, в іншій частині позову відмовлено.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен був оплатити поставлений позивачем товар у строк до 14.12.2018 включно, однак допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим є підстави для застосування встановленої законом відповідальності; перевіривши надані позивачем розрахунки позовних вимог, суд визнав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені та 3% річних. 
Водночас, виходячи з того, що прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, суд дійшов висновку про те, що в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць, а саме, відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат за грудень 2018 року та січень 2019 року.
Також суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги на суму 34 500,00 грн з огляду на те, що з наданих позивачем документів, зокрема, акту приймання-передавання наданих послуг від 07.11.2019 не вбачається, що витрати у вказаному розмірі, враховуючи предмет та підстави позовних вимог у справі №910/13002/19, обставини даної справи та її складність, мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною); визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципу розподілу витрат; обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 17  488,90 грн, які відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з огляду на часткове задоволення позову, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ПАТ «КСЗ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 34  500,00 грн.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, а також зменшення витрат на професійну правничу допомогу прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування скарги позивач наголошував на правомірності здійсненого ним розрахунку інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача, оскільки відповідно до рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі  Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.
Крім того, апелянт вказував на безпідставність зменшення судом витрат на професійну правничу допомогу з 34  500,00 грн до 10  481,09 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог з огляду на те, що відповідачем не надано доказів неспівмірності таких витрат та не заявлено відповідного клопотання про їх зменшення у відповідності до ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України, а в оскаржуваному рішенні не зазначено які саме витрати на правову допомогу, наведені в акті приймання-передавання наданих послуг від 07.11.2019, не підлягають відшкодуванню.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «КСЗ» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 у справі №910/13002/19, призначено її до розгляду на 04.03.2020 встановлено АТ «Укрзалізниця» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на те, що позивач невірно нараховує інфляційні втрати за неповний місяць грудень 2018 року та неповний місяць січень 2019 року, а тому суд правомірно відмовив у їх стягненні з відповідача; адвокатом безпідставно включено в Детальний опис виконаних адвокатом робіт по справі пункт 8 «Складання тексту претензії №40-21/218 від 04.01.2019, здійснення розрахунків сум, пені, інфляційних та відсотків річних за користування коштів» (4 години), та п. 9 «Здійснення направлення претензії №40-21/218 від 04.01.2019 на 1 адресу та 2 адреси Відповідача кур`єрською поштою» (1 година), а також неправомірно включено до акту приймання-передавання наданих послуг від 07.11.2019 найменування послуги - «Забезпечення дотримання Клієнтом досудового порядку з регулювання спору, складання тексту претензії, направлення претензії боржнику» вартістю 3 000,00 грн, оскільки такі послуги, з огляду на дату укладення між позивачем та адвокатом договору (16.01.2019), останнім не надавались; адвокатом завищено час на послуги «Вивчення документів, щодо виконання договору № ПВРЗ (ВМТП-18.706)ю від 31.10 2018» в розмірі 4 години та «Здійснення розрахунку ціни позову» - 2 години, адже предметом спору у даній справі було стягнення пені, 3% річних та інфляційних лише за однією поставкою та за однією видатковою накладною, а основну заборгованість було сплачено відповідачем до подання позову; дана справа є малозначною, розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження та представником у ній може бути особа, що досягла 18 років, має цивільну процесуальну дієздатність, а не лише адвокат. 
Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 03.02.2020 від позивача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, 13.02.2020 - заява про розподіл судових витрат.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2020 у розгляді справи №910/13002/19 оголошено перерву до 08.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 зі змінами від 16.03.2020 №215 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211. Зокрема, карантин продовжено до 24.04.2020.
З урахуванням наведеного, у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2020           повідомлено учасників провадження, що розгляд апеляційної скарги ПАТ «КСЗ» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 у справі №910/13002/19 08.04.2020 не відбудеться, наступне судове засідання призначено на 13.05.2020, доведено до відома учасників апеляційного провадження, що їх участь у судовому засіданні не є обов`язковою та нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті. 
У судове засідання сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202  ГПК України  неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи неподання сторонами клопотань про відкладення розгляду справи, а також те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування їх пояснень, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без їх участі.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, а також розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваних рішень норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 31.10.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», найменування якого змінене на АТ «Укрзалізниця» (у тексті договору - покупець) та ПАТ «КСЗ» (у тексті договору - постачальник) було укладено договір поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.706)ю (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у зумовлені строки у власність покупця певну продукцію (товар) відповідно до специфікації №1 (додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору (п.1.1 договору).
Відповідно до п.1.2 договору найменування товару: рама бокова, балка надресорна.
Кількість та асортимент товару передбачається у специфікації №1, яка додається до даного договору (додаток №1) (п.1.3 договору).
Згідно з п.  п. 3.1, 3.4 договору покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у специфікації №1 (додаток №1), ціна договору становить 3  876  000,00 грн.
Відповідно до п.  10.1 договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків - до повного виконання.
У додатку №1 до договору (специфікація №1) сторони погодили, що товаром, який поставляється відповідачеві, є рама бокова та балка надресорна на загальну суму 3  876  000,00 грн.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказував на те, що відповідачем було прострочено здійснення оплати товару, поставленого позивачем на умовах укладеного між сторонами договору поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.706)ю від 31.10.2018, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних.
Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, а твердження скаржника в цій частині вважає обґрунтованими, з огляду на наступне. 
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у справі, мають ознаки договору поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін
Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Отже, укладення ПАТ «КСЗ» та АТ «Укрзалізниця» договору поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.706)ю від 31.10.2018 було спрямоване на отримання останнім товару та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати.
За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Відповідно до ст.  663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно з ч.  1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Відповідно до п.  1.7 договору вантажоодержувачем та платником є філія «Панютинський вагоноремонтний завод» АТ «Укрзалізниця».
Пунктом 5.1.1 договору визначено, що товар постачається на умовах FCA (згідно з Інкотермс 2010) - (ПАТ «КСЗ», м.  Кременчук, вул.  Івана Приходька, 141). Товар повинен бути підготовлений постачальником до вивозу не пізніше 10 календарних днів з дня направлення письмового повідомлення. В разі постачання товару залізничним транспортом постачальник зобов`язується використовувати лише вагони власності АТ «Укрзалізниця».
Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2018 позивач поставив відповідачеві товар за договором на загальну суму 3  876  000,00 грн, що підтверджується накладною №КСЗ-0001167 від 21.11.2018 та актом  прийому-передачі товару №26 від 21.11.2018, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками юридичних осіб позивача і відповідача, а також залізничною накладною №44999993 від 21.11.2018.
Відповідно до п.5.1.4 договору датою поставки товару вважається день підписання покупцем або його уповноваженим представником видаткової накладної при поставці автотранспортом або дата штампу залізничної станції на залізничній накладній про приймання до перевезення.
Таким чином, оскільки на залізничній накладній №44999993 міститься штамп про приймання до перевезення вантажу 21.11.2018, судом першої інстанції правильно встановлено, що датою поставки товару є 21.11.2018.
Факт отримання від позивача товару на суму 3  876  000,00 грн за договором поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.706)ю від 31.10.2018 відповідачем під час розгляду справи не заперечувався.
Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України   покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Згідно з ч. 1  ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
У п.  4.2 договору сторони погодили, що покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної або залізничної накладної, акту прийому-передачі товару (із вказаними номерами кожної одиниці товару), документів якості на поставлений товар та податкової накладної, в якій зазначено код товару згідно УКТ ЗЕД.
З огляду на те, що 10-ти денний банківський строк з дати поставки товару закінчується 05.12.2018, тоді як податкова накладна була зареєстрована позивачем (постачальником) 14.12.2018 (копія податкової накладної з доказами її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних долучена позивачем до позовної заяви), беручи до уваги умови договору про здійснення відповідачем оплати не раніше реєстрації податкової накладної, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач повинен був оплатити поставлений позивачем товар у строк до 14.12.2018 включно.
При цьому, місцевий господарський суд правомірно відхилив доводи відповідача стосовно того, що позивачем не надано суду доказів своєчасного подання покупцю (залізниці) документів, передбачених у п. 4.2 договору, оскільки будь-якого строку подання таких документів умовами договору не встановлено, а відповідачем не надано суду доказів надання йому позивачем вказаних документів у будь-яку іншу дату, ніж дата фактичної поставки товару - 21.11.2018. Копії документів, вказаних у п. 4.2 договору наявні у матеріалах справи.
Крім того, відповідачем жодним чином не обґрунтовано неможливість виконання ним обов`язку з оплати товару за відсутності (у випадку неподання позивачем відповідачу) рахунку-фактури чи документів якості на поставлений товар.
Твердження відповідача стосовно того, що податкова накладна була зареєстрована 14.12.2018 (у п`ятницю), внаслідок чого про її реєстрацію відповідач міг дізнатися лише у понеділок 17.12.2018 та строк оплати розпочав свій перебіг з 17.12.2018, суд першої інстанції правомірно визнав необґрунтованими, оскільки такі обставини не звільняють його від обов`язку оплатити товар у строк, встановлений договором.
Разом з тим, підписуючи договір на вказаних умовах, відповідач повинен був усвідомлювати ризики настання для нього негативних/несприятливих наслідків, пов`язаних з реальною датою, коли останній дізнався про реєстрацію позивачем податкових накладних.
Отже, виходячи з системного аналізу вищенаведених норм законодавства та умов договору, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про настання строку для проведення відповідачем кінцевого розрахунку за поставлений позивачем товар у строк до 14.12.2018 включно.
Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами у справі, відповідач в повному обсязі оплатив поставлений позивачем товар 31.01.2019, що підтверджується відповідною випискою банку з рахунку ПАТ «КСЗ». Доказів виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого позивачем за договором товару у період до 30.01.2019 включно матеріали справи не містять.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник  вважається  таким,  що  прострочив,  якщо  він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 ЦК України).
Згідно з частиною 1  статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі  89  838,15 грн, а також 3% річних у розмірі 14  972,79 грн, що нараховані за період з 15.12.2018 до 30.01.2019 включно.
З огляду на приписи ст.ст. 549, 625 ЦК України, 230-232 ГК України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та умови укладеного між сторонами договору, перевіривши надані позивачем розрахунки пені та 3% річних за заявлений позивачем період прострочення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказані вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Рішення суду у вказаній частині сторонами не оскаржується.
Разом з тим, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за отриманий товар позивачем була заявлена також вимога про стягнення з відповідача 70  078,08  грн інфляційних втрат за період з грудня 2018 року по січень 2019 року, яка, на думку апелянта, безпідставно залишена судом першої інстанції без задоволення.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Інфляційні нарахування, так само як і сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. 
Суд першої інстанції правильно зазначив, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. 
Водночас, місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення безпідставно не було враховано, що сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.
Вказана правова позиція викладена у листі  Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», а також підтримується Верховним Судом, зокрема у постановах від 29.04.2020 у справі №910/1193/19, від 14.01.2020 у справі №924/532/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17, від 08.05.2019 у справі №904/2156/18, від 17.10.2018 у справі №916/1883/16.
При цьому, у постанові від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 Верховний Суд наголосив на правильності здійснення розрахунку у відповідності до методики, що викладена у листі Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р, оскільки саме такий порядок нарахування інфляційних втрат є сталою судовою практикою.
За приписами ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду.
Разом з тим, колегія суддів відхиляє викладені у відзиві на апеляційну скаргу посилання відповідача на висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18 та від 05.07.2019 у справі №905/600/18, оскільки за висновками Великої палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Водночас, суд першої інстанції, погоджуючись з доводами відповідача та посилаючись на правову позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18 та від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, вказав на те, що невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці. Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.
Однак, місцевий господарський суд помилково вказує на те, що заборгованість відповідача перед позивачем тривала неповний місяць, адже враховуючи передбачений умовами договору кінцевий строк оплати товару та фактичну дату погашення заборгованості, період прострочення становив 47 днів. 
На переконання колегії суддів, та обставина, що заборгованість виникла лише 15.12.2018 та була оплачена 30.01.2019 не звільняє відповідача від сплати інфляційних нарахувань за грудень 2018 року та січень 2019 року, оскільки відповідно до статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, відтак, сума боргу, що виникла за період з 1 по 15 число відповідного місяця та яка була погашена у період з 16 по 31 день місяця, обов`язково індексується за цей період відповідно до індексу інфляції цих місяців.
Крім того, у справі № 924/312/18, на яку посилається як суд першої інстанції, так і відповідач, були інші фактичні обставини, зокрема, Верховним Судом розглядалось питання строку позовної давності за зобов`язаннями відшкодування інфляційних втрат.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням встановлених обставин справи, а саме, виникнення заборгованості у період з 1 по 15 число місяця (15.12.2018) та погашення її відповідачем з 16 по 31 день місяця (30.01.2019), суд апеляційної інстанції зазначає, що нарахування позивачем інфляційних втрат за грудень 2018 року та січень 2019 року на суму боргу у розмірі 3  876  000,00 грн є правомірним.
Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши надані позивачем розрахунки втрат від інфляції за заявлений позивачем період прострочення, апеляційний господарський суд дійшов  висновку про те, що такі нарахування є арифметично правильними, здійсненими з урахуванням вимог чинного законодавства, а відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 70  078,08 грн інфляційних втрат.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. 
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме, стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ПАТ «КСЗ» 89 838,15 грн пені, 14  972,79 грн 3% річних та 70  078,08  грн інфляційних втрат.
Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 34 500,00 грн, виходячи з наступного.
За приписами ч. 1,    п. п. 1, 4 ч. 3  ст. 123 ГПК України  судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних    з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших    процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки    до її розгляду.    
За    результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката згідно з ч. 2    ст. 126 ГПК України  підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 ГПК України).
Відповідна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, а також у додатковій постанові Верховного Суду  від 04.03.2020 у справі № 914/633/18.
Як вбачається з матеріалів справи, разом з позовною заявою позивачем було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 34  500,00  грн.
В якості доказів понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, позивачем надано суду першої інстанції копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №849 від 28.12.2010, договору про надання правової допомоги адвокатом від 24.01.2018, угод від 28.12.2018 та від 16.01.2019 про внесення змін до вказаного договору, акта приймання-передавання наданих послуг від 07.11.2019, а також довіреність  №40-21/3 від 14.01.2019 та детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
З вказаних документів вбачається, що 24.01.2018 між адвокатом Гнатенком С.І. (у тексті договору - адвокат) та ПАТ «КСЗ» (у тексті договору - клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги адвокатом, відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу, зокрема, в будь-яких господарських справах, здійснювати представництво інтересів клієнта в судах, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.
Згідно з п.п.  3.1-3.3 вказаного договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар щомісяця в розмірі 4  500,00 грн. Виплата гонорару здійснюється не пізніше 15 числа кожного місяця. Оплата правової допомоги з виконання окремих (разових) доручень клієнта визначається прейскурантом цін на правову допомогу, з яким клієнт ознайомлений при укладенні цього договору. Незалежно від кількості процесуальних дій, та документів складених адвокатом в межах однієї справи - фіксований гонорар адвоката за надання правової допомоги у судових справах за участю клієнта складає не менше чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати та не більше 15% ціни позову.
Відповідно до п.  3.4 вказаного договору остаточний розрахунок з адвокатом здійснюється: - у немайнових спорах, та інших справах, що не підлягають грошовій оцінці, за виконання окремих доручень - не пізніше 5 днів з дня набрання чинності судовим рішенням, іншим актом індивідуальної дії прийнятим щодо клієнта або на виконання його доручення, або надання письмового підтвердження адвокатом виконання окремого (разового) доручення клієнта; - у майнових спорах - не пізніше 5 днів з дати зарахування коштів стягнутих на користь Клієнта на його розрахунковий рахунок, отримання присудженого майна в натурі.
Фактичні витрати адвоката на ведення справи чи виконання іншого доручення клієнта відшкодовуються окремо і до суми гонорару не входять. Для покриття фактичних витрат адвоката, пов`язаних з наданням правової допомоги, клієнт оплачує усі погоджені та документально підтверджені витрати адвоката не пізніше 3 днів з дати отримання повідомлення адвоката про відшкодування понесених витрат (п. 3.5 договору про надання правової допомоги адвокатом від 24.01.2018).
Згідно з п. 4.1 договору про надання правової допомоги адвокатом від 24.01.2018 останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2018. Якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про намір припинити його дію - договір вважається продовженим на наступний рік на тих самих умовах.
Угодою від 28.12.2018 про внесення змін до договору про надання правової допомоги адвокатом від 24.01.2018 сторонами погоджено прейскурант цін на послуги, зокрема, гонорар адвоката за представництво в господарському суді становить 5000,00 грн за 1 судове засідання; дослідження та правовий аналіз договору та документів по спірним правовідносинам - від 500,00 грн за 1 годину; забезпечення дотримання клієнтом досудового порядку врегулювання спору, що включає складання тексту вимоги, претензії та направлення їх боржнику - 3000,00 грн за 1 документ; складання тексту позовної заяви - від 3500,00 грн за 1 документ; організація направлення засобами поштового зв`язку позовної заяви з додатками на адресу сторін та суду, складання опису поштового вкладення, оформлення інших поштових документів - 500,00 грн за 1 документ.
16.01.2019 між сторонами було укладено угоду до договору про надання правової допомоги адвокатом від 24.01.2018, відповідно до умов якої клієнт доручає адвокату ведення справи про стягнення заборгованості та штрафних санкцій з АТ «Укрзалізниця» за договором поставки №ПВРЗ(ВМТП-18.706)ю від 31.10.2018.
У п.  3 угоди від 16.01.2019 сторони погодили, що вартість професійної правничої допомоги адвоката, яка буде надана клієнту на стадії досудового врегулювання спору та під час судового розгляду в Господарському суді міста Києва визначається за прейскурантом цін до основного договору в редакції від 28.12.2018 (введений в дію з 01.01.2019) і на дату укладення цієї угоди складає 34  500,00 грн з урахуванням податків, зборів, інших обов`язкових платежів та без врахування сум, які підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до п. 4 угоди від 16.01.2019 сторони домовились про перелік послуг з професійної правничої допомоги, яка надається в межах виконання доручення клієнта до якого входить: представництво інтересів клієнта в господарському суді; вивчення та правовий аналіз положень договору №ПВРЗ(ВМТП-18.706)ю від 31.10.2018, інших документів, що стосуються укладення договору; консультації клієнта щодо порядку стягнення заборгованості, участь у нарадах клієнта з питань збирання доказів виконання спірного договору; вивчення документів щодо виконання договору №ПВРЗ(ВМТП-18.706)ю від 31.10.2018; забезпечення дотримання клієнтом досудового порядку врегулювання спору, складання тексту та направлення претензії боржнику; формування доказової бази, виготовлення, систематизація, групування доказів, додатків до позовної заяви, в тому числі сканування, роздруківка, посвідчення копій документів по спірним відносинам; складання позову, що включає написання тесту позовної заяви, розрахунок ціни позову, розрахунок суми та підготовка платіжних документів з оплати судового збору, направлення засобами поштового зв`язку позовної заяви до Господарського суду міста Києва, складання опису поштового вкладення, оформлення інших поштових документів; організація виконання п.1 ч.1 ст.164 ГПК України, в тому числі, направлення засобами поштового зв`язку копії позовної заяви, складання опису поштового вкладення, оформлення інших поштових документів; консультації клієнта з питань судового розгляду, звіти адвоката за наслідками кожного судового засідання; складання процесуальних та інших документів в інтересах; ознайомлення та правовий аналіз відзиву на позовну заяву, в тому числі, правова оцінка обґрунтованості обставин викладених у відзиві, погодження з клієнтом стратегії спростування доводів та обставин викладених боржником у відзиві; складання документів по суті справи (відповідь на відзив), направлення таких документів на адресу відповідача та суду.
У п. 5 угоди від 16.01.2019 сторони погодили, що оплата клієнтом професійної правничої допомоги, а також відшкодування прямих витрат адвоката пов`язаних із виконанням доручення здійснюється на підставі рахунку адвоката у строк не пізніше 5 банківських днів з дати виставлення рахунку. Остаточний розрахунок за надану адвокатом професійну правничу допомогу здійснюється клієнтом шляхом перерахування грошових коштів на рахунок адвоката у строк, який не перевищує 5 банківських днів з дати набрання чинності рішенням суду або з дати зарахування суми, пені, відсотків за користування коштами та індексу інфляції на розрахунковий рахунок клієнта в залежності від того, яка подія настане раніше.
Як вбачається з матеріалів справи, 07.11.2019 між сторонами було складено акт №1 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги адвокатом від 24.01.2018, в якому сторони зазначили, що відповідно до умов угоди від 16.01.2019, адвокат надав, а клієнт прийняв послуги з професійної правничої допомоги щодо захисту прав і інтересів клієнта в досудовому та судовому порядку по стягненню штрафних санкцій за договором поставки №ПВРЗ(ВМТП-18.706)ю від 31.10.2018; вартість послуг становить 34 500,00 грн та складається з наступних послуг: 
1) гонорар адвоката за представництво в Господарському суді міста Києва (п.3.3 договору про надання правової допомоги адвокатом від 24.01.2018) - 15  000,00 грн; 
2) вивчення та правовий аналіз договору поставки №ПВРЗ(ВМТП-18.706)ю від 31.10.2018, інших документів, що стосуються укладення договору (4 години) - 2000,00 грн; 
3) консультації клієнта щодо порядку стягнення заборгованості, погодження обсягу і стратегії захисту прав та інтересів клієнта, участь у нарадах клієнта з питань збирання доказів виконання спірного договору (2 години - 1500,00 грн); 
4) вивчення документів щодо виконання договору №ПВРЗ(ВМТП-18.706)ю від 31.10.2018 (4 години) - 2000,00 грн; 
5) забезпечення дотримання клієнтом досудового порядку врегулювання спору, складання тексту та направлення претензії боржнику (1 документ) - 3000,00 грн; 
6) формування доказової бази, виготовлення, систематизація, групування доказів, додатків до позовної заяви, в тому числі сканування, роздруківка, посвідчення копій документів по спірним відносинам (3 примірники по 187 аркушів, всього аркушів 561) - 3000,00 грн; 
7) складання тексту позовної заяви, в тому числі розрахунок ціни позову, розрахунок суми та підготовка платіжних документів з оплати судового збору, організація направлення засобами поштового зв`язку позовної заяви до Господарського суду міста Києва, складання опису поштового вкладення, оформлення інших поштових документів (1 документ) - 4000,00  грн; 
8) організація виконання п.1 ч.1 ст.164 ГПК України, в тому числі, направлення засобами поштового зв`язку копії позовної заяви, складання опису поштового вкладення, оформлення інших поштових документів (1 примірник) - 1000,00 грн; 
9) ознайомлення з ухвалою про порушення провадження у справі, надання роз`яснень та консультацій посадовим особам клієнта з питань наслідків відкриття провадження у справі і обсягу прав клієнта, порядку і строків судового розгляду, порядку, переліку та послідовності вчинення процесуальних дій позивачем після відкриття провадження у справі, порядку і способу оскарження рішень суду з процесуальних питань, послідовності та способу виконання ухвали про порушення провадження у справі (2 години) - 1500,00 грн; 
10) складання документів по суті справи (заява про розподіл судових витрат), направлення таких документів на адресу відповідача та суду (1 документ) - 1500,00 грн.
Разом з тим, надані договір, акти приймання-передачі наданих послуг та докази оплати послуг адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №  910/2170/18.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Судом першої інстанції враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п.269).
Суд зазначає, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, за приписами ч. 4 ст.  126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5,6 ст.  126 ГПК України).
Як вбачається з матеріалів справи та правильно вказує апелянт, під час розгляду справи судом першої інстанції до ухвалення оскаржуваного рішення відповідачем не було подано клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. 
Клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу №01-06/6658 від 25.11.2019 було подано до Господарського суду міста Києва лише 28.11.2019, що підтверджується відповідною відміткою канцелярії суду, тобто після прийняття рішення у даній справі.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19. 
На переконання суду апеляційної інстанції, місцевим господарським судом правомірно прийняті до уваги викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача щодо неспівмірності заявлених до відшкодування витрат позивача на правову допомогу зі складністю справи.
Так, з наданих позивачем документів, зокрема, акту приймання-передавання наданих послуг від 07.11.2019 та детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) по справі, не вбачається, що витрати у розмірі 34 500,00 грн, враховуючи предмет та підстави позовних вимог у справі №910/13002/19, обставини даної справи та її складність, мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною).
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що до переліку виконаних адвокатом робіт, витрати щодо яких були заявлені позивачем, були включені послуги щодо складання тексту претензії №40-21/218 від 04.01.2019, здійснення розрахунків сум, пені, інфляційних та відсотків річних за користування коштами (4 години), здійснення направлення претензії №40-21/218 від 04.01.2019 на адресу відповідача кур`єрською поштою (1 година), вартість яких відповідно до акту приймання-передавання наданих послуг від 07.11.2019 становить 3 000,00 грн (забезпечення дотримання клієнтом досудового порядку з регулювання спору, складання тексту претензії, направлення претензії боржнику).
Однак, з огляду на дату укладення між позивачем та адвокатом угоди до договору про надання правової допомоги адвокатом (16.01.2019), відповідно до умов якої клієнт доручає адвокату ведення справи про стягнення заборгованості та штрафних санкцій з АТ «Укрзалізниця» за договором поставки №ПВРЗ(ВМТП-18.706)ю від 31.10.2018, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про безпідставність включення адвокатом наведених послуг до відшкодування, оскільки такі послуги не могли бути надані адвокатом Гнатенко С.І. на виконання угоди від 16.01.2019 до договору  про надання правової допомоги адвокатом.
Крім того, відповідач обґрунтовано вказує на те, що адвокатом завищено час на послуги з вивчення документів, щодо виконання договору № ПВРЗ (ВМТП-18.706)ю від 31.10 2018 (4 години) та здійснення розрахунку ціни позову (2 години), адже  предметом спору у даній справі є стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат лише за однією поставкою та за однією видатковою накладною, а основну заборгованість було сплачено відповідачем до подання позову одним платежем.
З огляду на те, що дана справа є малозначною та була розглянута місцевим господарським судом в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципам розподілу витрат. 
За таких обставин, враховуючи складність справи, ціну позову, розумну необхідність витрат для даної справи у суді першої інстанції, зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, з урахуванням часу здійснення представництва адвокатом інтересів позивача у даній справі, на переконання колегії суддів, місцевим господарським судом обґрунтовано визнано співмірною компенсацію витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 17  488,90 грн (10% ціни позову).
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на приписи ч.  4  ст.129 ГПК України, судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції, у тому числі, витрати пов`язані із наданням правничої допомоги позивачеві в сумі 17  488,90 грн, покладаються на відповідача у справі.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до ч. 1 ст. 277 ГПК України, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами апеляційної скарги ПАТ «КСЗ» про неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, у зв`язку з чим наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги позивача та часткового скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 у справі №910/13002/19, з ухваленням нового рішення в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 70  078,08  грн. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.
Витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням позову, покладаються на відповідача. 
Крім того, колегія суддів задовольняє заяву позивача про розподіл судових витрат щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, надану йому адвокатом під час апеляційного провадження у справі в сумі 8  000,00  грн, з огляду на те, що їх розмір документально підтверджений, зокрема:
- угодою від 28.12.2018 про внесення змін до договору  про надання правової допомоги адвокатом від 24.01.2018, якою доповнено договір прейскурантом цін на послуги з надання професійної правової допомоги в редакції від 28.12.2018 та введення його в дію з 01.01.2019;
- угодою від 04.12.2019 до договору  про надання правової допомоги адвокатом від 24.01.2018, відповідно до якої ПАТ «КСЗ» доручило адвокату Гнатенку С.І. оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 у справі №910/13002/19 та для виконання цього доручення надало адвокату всі повноваження для здійснення прав і виконання обов`язків сторони в суді апеляційної інстанції; до професійної правничої допомоги, яка надається в межах виконання доручення клієнта за цією угодою входить складання апеляційної скарги - вартість 3  000,00  грн та участь у судовому засіданні - вартість 5  000,00  грн;   
- Актом приймання-передавання наданих послуг від 30.01.2020, відповідно до якого вартість наданих адвокатом та прийнятих клієнтом послуг з професійної правничої допомоги щодо оскарження в Північному апеляційному господарському суді рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 у справі №910/13002/19 складає 8  000,00 грн; 
- детальним описом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) по справі від 30.01.2020.
Крім того, враховуючи складність справи та розумну необхідність витрат для даної справи у суді апеляційної інстанції, зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг та відсутність клопотань відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, колегія суддів вважає, що такі судові витрати позивача на професійну правничу допомогу відповідають критеріям розумності, співмірності та необхідності.
Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 у справі №910/13002/19 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 у справі №910/13002/19 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
«Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.  Київ, вул.  Тверська, буд.  5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» (39621, Полтавська обл., м.  Кременчук, вул.  Івана Приходька, буд.  141; ідентифікаційний код 05756783) 89  838 (вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот тридцять вісім) грн 15 коп. пені, 14  972 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн 79 коп. 3% річних, 70  078 (сімдесят тисяч сімдесят вісім) грн 08 коп. інфляційних втрат, 2 623 (дві тисячі шістсот двадцять три) грн 34 коп. судового збору та 17  488 (сімнадцять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн 90 коп. витрат на професійну правничу допомогу.»
3. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.  Київ, вул.  Тверська, буд.  5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» (39621, Полтавська обл., м.  Кременчук, вул.  Івана Приходька, буд.  141; ідентифікаційний код 05756783) 2  881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн 50 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та 8  000 (вісім тисяч) грн 00 коп. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.
5. Матеріали справи №910/13002/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
          Повний текст постанови складено  18.05.2020.

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                О.В. Агрикова