Постанова                                    
Іменем України
 
03 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 607/16147/19
провадження № 61-21244св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 ,
 
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 серпня 2019 року у складі судді Вийванка О. М.та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Ходоровського М. В., Бершадської Г. В., Ткач О. І.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог заяви
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою та просила замінити сторону стягувача у виконавчому провадженні № 500043584, залучивши її як стягувача замість Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»).
Обґрунтовуючи вимоги заяви  ОСОБА_1 посилалася на те, що на виконанні в Тернопільському міському відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі Тернопільський МВ ДВС) перебуває виконавче провадження № 50043584 про стягнення з ОСОБА_2 в користь AT «Укрсоцбанк» боргу в сумі 1 094 400,02 грн та 11 344 грн судових витрат в межах виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Дніпровським районним судом міста Києва 31 грудня 2014 року у справі № 755/27099/14-ц. Вона є правонаступником AT «Укрсоцбанк», як кредитора за договором невідновлювальної кредитної лінії від 29 лютого              2008 року № 770/11/379. Стягнення боргу за даним кредитним договором відбувається в межах виконавчого провадження № 50043584. Вказане правонаступництво відбулось на підставі договору від 09 квітня        2019 року № 09-04/19-2. Попередньо зобов`язання за вказаним кредитним договором були відступлені від AT «Укрсоцбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Ел.Ен.Груп» (далі - ТОВ «ФК Ел.Ен.Груп»). З урахуванням наведеного просила задовольнити заяву.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Тернопільський міськрайонний суд ухвалою від 05 серпня 2019 року заяву задовольнив. Замінив сторону виконавчого провадження стягувача - АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником - ОСОБА_1 у справі № 729/14 за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 
Мотивував ухвалу суд першої інстанції тим, що АТ «Укрсоцбанк» вибуло з виконавчого провадження № 50043584, а його правонаступником є              ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Тернопільський апеляційний суд постановою від 20 вересня 2019 року ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 серпня 2019 року залишив без змін.
 
Мотивував постанову суд апеляційної інстанції тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача. При цьому, суд виходив з того, що  неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язання жодним чином не впливає на вирішення процесуального питання щодо заміни сторони виконавчого провадження. Також суд зазначив, що інші аргументи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосуються недійсності договору від 09 квітня 2019 року  № 09-04/19-2 про відступлення права вимоги та договору факторингу від 09 квітня 2019 року укладених відповідно між TOB «ФК «Ел.Ен.Груп» і ОСОБА_1 та між АТ «Укрсоцбанк» і TOB «ФК «Ел.Ен.Груп», які є предметом розгляду в Голосіївському районному суді міста Києва (справа № 752/15699/19), однак такий позов жодним чином не перешкоджає вирішенню питання про заміну сторони у існуючому виконавчому провадженні та не обмежує прав та обов`язків боржника у наявному виконавчому провадженні № 50043584. Наявність боргу у виконавчому провадженні                         № 50043584 встановлена попередніми судовими рішеннями, які є обов`язковими до виконання.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи
 
У червні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в  якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 серпня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 вересня 2019 року і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про заміну стягувача.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було враховано того, що його як боржника не було повідомлено про укладення договору факторингу та договору про відступлення права вимоги, які ним оскаржені до суду. Сума боргу у вказаних договорах не відповідає сумі, що стягується в порядку виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків. Також суди не взяли до уваги його доводів про те, що на розгляді  Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до нього, третя особа - Приватне підприємство «Цілковита безпека»про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на корпоративні права боржника. Обґрунтовуючи позовну заяву  ОСОБА_1 посилалася, зокрема на те, що згідно з договором                                     № 09-04/19-2 про відступлення права вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії від 29 лютого 2008 року № 770/11379 вона є кредитором боржника на загальну суму 10 430 837,13 грн і це вказує на те, що  ОСОБА_1 визнає, що правонаступництво щодо стягнення боргу в розмірі 1 105 744,02 грн в межах виконавчого провадження № 50043584 не відбулося.  
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
10 грудня 2019 року справа № 607/16147/19 надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Судами встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26 червня 2014 року в справі № 729/14 стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 094 400,02 грн та третейський збір в сумі 11 344 грн.
 
Дніпровський районний суд міста Києва ухвалою від 20 жовтня 2014 року задовольнив заяву стягувача про видачу виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків           від 26 червня  2014 року у справі № 729/14.
 
На підставі заяви стягувача постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції (змінено назву на - Тернопільський МВ ДВС) Петльованою В. Р. від 08 лютого   2016 року відкрито виконавче провадження № 50043584 про стягнення з           ОСОБА_2 на користь AT «Укрсоцбанк» боргу в сумі 1 094 400,02 грн та                       11 344 грн судових витрат на підставі виконавчого листа № 755/27099/14-ц, виданого Дніпровським районним судом міста Києва  31 грудня 2014 року.
 
09 квітня 2019 року між AT «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК Ел.Ен.Груп» був укладений договір факторингу, за умовами якого AT «Укрсоцбанк» передано право вимоги TOB «ФК Ел.Ен.Груп» за договором невідновлювальної кредитної лінії                          від 29 лютого 2008 pоку № 770/11/379.
 
Того ж дня між TOB «ФК Ел.Ен.Груп» та ОСОБА_1 був укладений договір про відступлення права вимоги № 09-04/19-2, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії          від 29 лютого 2008 року № 770/11/379 внаслідок чого TOB «ФК Ел.Ен.Груп» передано право вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                   № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 серпня        2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 вересня           2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого        2020 року.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
 
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
 
Відповідно до частини першої, другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. 
 
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
 
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
 
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
 
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
 
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
 
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.
 
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
 
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та                 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що ОСОБА_1 набула всіх прав кредитора AT «Укрсоцбанк» у тому числі й на отримання виконання зобов`язань за договором невідновлювальної кредитної лінії від 29 лютого 2008 року № 770/11/379, де боржником є ОСОБА_2 , а тому звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про неврахування судами того, що його як боржника не було повідомлено про укладення договору факторингу та договору про відступлення права вимоги, які ним оскаржені до суду, обґрунтовано спростовані апеляційним судом з посиланням на те, що  неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язання жодним чином не впливає на вирішення процесуального питання щодо заміни сторони виконавчого провадження.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що сума боргу у договорі факторингу та договорі про відступлення права вимоги не відповідає сумі, що стягується в порядку виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26 червня 2014 року в справі № 729/14, є помилковими, оскільки в межах цієї справи не вирішується спір щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором, а питання про заміну стягувача у порядку правонаступництва у виконавчому провадженні відкритого на підставі виконавчого листа в якому визначено суму заборгованості.
 
З огляду на наведе, на заслуговують на увагу і посилання в скарзі на неврахування судами доводів боржника про те, що на розгляді в Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом           ОСОБА_1 до нього, третя особа - Приватне підприємство «Цілковита безпека»про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на корпоративні права боржника. 
 
Враховуючи вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області                          від 05 серпня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду                   від 20 вересня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	Є. В. Коротенко	
 	 	
 	В. П. Курило