Головуючий суду 1 інстанції - Романовський Є.О.
Доповідач -Коновалова В.А.

Справа № 425/2954/19
Провадження № 22-ц/810/286/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                              
ПОСТАНОВА
Іменем України
28 квітня 2020 року                                                                                 м. Сєвєродонецьк
                                                                                        
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Коновалової В.А.,  
суддів: Авалян Н.М., Луганської В.М., 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 лютого 2020 року, ухвалене у складі  судді Романовського Є.О. в м. Рубіжне Луганської області, 
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування якого вказав, що 29 грудня 2018 року у м. Рубіжному Луганської області на перехресті вул. Залізнична та
вул. Менделєєва відповідач керуючи автомобілем «Soueast Lioncel», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед зміною напрямку руху не переконався в безпеці маневру, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Mаzda 3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивач, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки.
Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 червня 2019 року провадження стосовно ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладання адміністративного стягнення, однак в мотивувальній частині постанови судом зроблено висновок про порушення відповідачем п.10.1 ПДР України.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «ВУСО», страхова сума (ліміт) за шкоду заподіяну майну складала 100000 грн, франшиза – 2000 грн. Страхова компанія здійснила страхове відшкодування у розмірі 98000 грн. Проте, вказана сума відшкодування не покрила повністю завдані позивачу матеріальні збитки.
Позивач просив суд стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 частину суми матеріального збитку у розмірі 45794 грн, витрати на телеграму відповідачу у розмірі 253,24 грн, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 1000 грн, витрати на дефектування та стоянку автомобіля у розмірі 2460 грн, витрати на транспортування автомобіля на автоевакуаторі з м. Рубіжного до м. Харкова у розмірі 5760 грн, витрати на транспортування автомобіля на автоевакуаторі по м. Харкову на СТО у розмірі 800 грн, витрати на проведення експертного автотехнічного дослідження у розмірі 675,36 грн, витрати на юридичну допомогу у розмірі 3000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рубіжанський міський  суд Луганської області рішенням від 20 лютого 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнив частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 56489,36 грн, яка складається з: матеріальних збитків спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 45794 грн, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 1000 грн, витрат на дефектування та стоянку автомобіля у розмірі 2460 грн, витрат на транспортування автомобіля на автоевакуаторі з м. Рубіжного до м. Харкова у сумі 5760 грн, витрат на транспортування автомобіля на автоевакуаторі по м. Харкову на СТО у сумі 800 грн, витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження у сумі 675,36 грн. Вирішено питання про судові витрати.
Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що встановлені обставини справи свідчать про те, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок неправомірних дій відповідача у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху та з його вини, що тягне за собою покладення на нього цивільно-правової відповідальності за завдану внаслідок зіткнення автомобілів шкоду, яка перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з його діями.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні повних вимог, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що при з`ясуванні розміру відшкодування до предмету доказування входить, зокрема, вартість транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Вартість автомобіля «Mаzda 3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , до дорожньо-транспортної пригоди складає 178794 грн, що встановлено на підставі звіту № 15/03/20194 від 14 липня 2019 року, а звітом про оцінку майна № 19/27.2-06-19 від 27 червня 2019 року визначена ринкова вартість цього автомобіля у розмірі 35000 грн, проте звіт № 19/27.2-06-19 за предметом дослідження і зробленим висновком суперечить Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а саме цей звіт замість утилізації вартості автомобілю «Mаzda 3» після дорожньо-транспортної пригоди встановлює ринкову вартість непридатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ, що не передбачено Методикою. Тому, звіт № 19/27.2-06-19 є неналежним доказом, оскільки предметом доказування має бути саме утилізаційна вартість автомобіля, а не його ринкова вартість.
Також, відповідач посилається на те, що згідно листа від 23 грудня 2019 року ПрАТ «ВУСО» розраховано і сплачено страхове відшкодування та оцінено вартість автомобіля «Mаzda 3» до дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 209749,40 грн, вартість технічно справних складників для подальшого використання автомобіля «Mаzda 3» в розмірі 94665,23 грн. Проте, суд першої інстанції на розрахунки ПрАТ «ВУСО» не звернув уваги та не надав оцінки зазначеним обставинам.
До того ж, ОСОБА_2 вказує на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що відсутні належні, допустимі та достовірні докази розміру утилізації вартості належного позивачу автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, що підлягає встановленню при розгляді цієї справи, а відтак є недоведеними обставини реального розміру збитків, які суд вважав доведеними.
Додатково відповідач зазначає про те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що відомості про результати і цілі дефектування автомобіля ФОП ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні, що ставить під сумнів необхідність зберігання автомобіля у цьому місці. Крім того, огляд пошкодженого автомобіля здійснювався оцінювачем ОСОБА_4 15 березня 2019 року, яка встановила пробіг автомобіля НОМЕР_3 км, в той час у заказі-наряді № НОМЕР_4 пробіг встановлений у 72000, що свідчить про відсутність дефектування і необхідність стоянки у ФОП ОСОБА_3 .
Крім того, ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції дійшов висновку про недопустимість доказу висновку експертного дослідження від 18 квітня 2019 року № 7/5ЕД-19, але не мотивував стягнення з відповідача витрат на його проведення у розмірі 675,36 грн.

(2) Позиція інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що є помилковим посилання відповідача на недоведеність належними, допустимими і достовірними доказами обставин реального розміру збитків, оскільки на підтвердження розміру матеріального збитку ним надано звіт № 15/03/2019Ч від 14 липня 2019 року, складений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , відповідно до якого матеріальний збиток завданий в результаті пошкодження його автомобіля при ДТП становить 178794 грн. Також, на підтвердження вартості автомобіля після ДТП надано договір комісії від 27 червня 2019 року, договір купівлі-продажу транспортного засобу від 27 червня 2019 року, звіт про оцінку майна від 27 червня 2019 року. Згідно цих документів залишки належного позивачу автомобіля оцінено і продано за 35000 грн.
Також, позивач посилається на, що в апеляційній скарзі відповідач не погоджується з розміром залишків автомобіля та зазначає, що його вартість після ДТП є заниженою, проте відповідач не надає доказів на підтвердження своїх заперечень. Надані позивачем докази підтверджують реальну вартість транспортного засобу після ДТП, тобто розмір коштів отриманих позивачем від продажу транспортного засобу.
Крім того, позивач вказує на невірне тлумачення відповідачем норм Методики під час визначення вартості автомобіля після ДТП, оскільки вартість відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу менша за ринкову вартість автомобіля до ДТП, а тому п. 7.17 вказаної Методики не застосовується.
Щодо посилання відповідача на лист ПрАТ «СК «ВУСО», ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем не наведено в повному обсязі відповідь страховика, внаслідок чого спотворюється її зміст. Цей лист має посилання на документи, зазначені у додатках до нього, проте ці додатки відповідачем ні суду, ні позивачу надані не були. 
Додатково позивач вказує на надання вказаного листа ПрАТ «СК «ВУСО» з порушенням визначених законодавством строків.
До того ж, ОСОБА_1 вважає необґрунтованим заперечення відповідача в апеляційній скарзі щодо задоволення судом першої інстанції витрат на проведення дефектування, стоянки автомобіля та витрат на експертне дослідження.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 отримав 09 квітня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 2, а.с. 10).
Копію ухвали про відкриття апеляційного ОСОБА_2 отримав 10 квітня 2020 року (т. 2, а.с 9 ).

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодачого акта розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явлення позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.
Предметом позову в цій справі є вимога про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ціна позову складає 56742,60 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 * 100 = 192100 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімума для працездатних осіб, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. 
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на телеграму відповідачу у розмірі 253,24 грн та витрат на юридичну допомогу у розмірі 3000 грн ніким із сторін в установленому законом порядку не оскаржується, тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку” № 12 від 24.10.2008 року.
Предметом апеляційного розгляду справи є рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 45794 грн, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 1000 грн, витрат на дефектування та стоянку автомобіля у розмірі 2460 грн, витрат на транспортування автомобіля на автоевакуаторі з м. Рубіжного до м. Харкова у розмірі 5760 грн, витрат на транспортування автомобіля на автоевакуаторі по м. Харкову на СТО у розмірі 800 грн, витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження у розмірі 675,36 грн.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені обставини про те, що  ОСОБА_1 на праві приватної власності належав транспортний засіб «Mаzda 3», реєстраційний номер НОМЕР_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 .
Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 червня 2019 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладання адміністративного стягнення, вина судом не встановлена.
Відповідно до висновку експертного дослідження від 18 квітня 2019 року № 7/5ЕД-19 Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру у діях водія автомобіля «Soueast Lioncel» ОСОБА_2 є невідповідності вимогам п.п. 10.1, 11.4 Правил дорожнього руху України, які перебували, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП, а також ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти зіткненню. 
На схемі до протоколу огляду місця ДТП від 29 грудня 2018 року виявлено характерну ознаку, а саме пляму маслянистої речовини, тому можна вважати що місце зіткнення автомобіля «Mаzda 3», реєстраційний номер НОМЕР_5 , та автомобіля «Soueast Lioncel», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з технічної точки зору знаходиться в районі плями маслянистої речовини, що підтверджується висновком експерта від 25 січня 2019 року № 19/113/10-1/16с Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру та фотознімками.
Судом першої інстанції не взято до уваги висновок експертного дослідження від 18 квітня 2019 року № 7/5ЕД-19, оскільки всупереч вимог ст. 106 ЦПК України експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо не правдивого висновку.
Щодо наявності вини відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди то суд першої інстанції виходив з того, що з фотознімків та схеми зіткнення автомобілів вбачається, що відповідач під час дорожньо-транспортної пригоди знаходився на смузі руху автомобіля позивача біля правого узбіччя по ходу його руху, тобто на зустрічній смузі, що дає підстави суду вважати ОСОБА_2 у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно звіту № 15/03/2019Ч дослідження спеціаліста-автотоварознавця, складеного суб`єктом оціночної діяльності – ОСОБА_4 , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , в результаті пошкодження ДТП складає 178794,00 грн, ринкова вартість на момент пошкодження становить 178794 грн, вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 369574,35 грн.
Відповідно до квитанції № 685478 від 14 серпня 2019 року вартість послуги щодо визначення вартості матеріального збитку «Mаzda 3», НОМЕР_5 , складає 1000 грн. 
Ринкова вартість автомобіля «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , станом на 27 червня 2019 року становить 35000 грн, що підтверджується звітом про оцінку майна № 19/27.2-06.19 від 27 червня 2019 року.
27 червня 2019 року між ТОВ «ТФ» «Купец» та ОСОБА_1 укладено договір комісії № 6827/19/003295, відповідно до якого комісіонер зобов`язується здійснити договір купівлі-продажу транспортного засобу «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , за 35000 грн.
Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6827/19/003295 від 27 червня 2019 року транспортний засіб «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , продано за 35000 грн. 
24 червня 2019 року ОСОБА_1 отримав від страхової компанії страхове відшкодування у розмірі 98000 грн, що підтверджується довідкою, наданою 24 червня 2019 року Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».
Згідно заказу наряду № НОМЕР_4 (дата та час приймання -12 березня 2019 року, дата та час передачі – 27 червня 2019 року) вартість дефектування автомобіля «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , складає 400 грн та його стоянка – 2060 грн, вказана вартість була сплачена ОСОБА_1 , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 24 від 27 червня 2019 року.
Вартість перевезення автомобілю «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , Харків-Рубіжне-Харків становить 5760 грн, а перевезення даного авто по місту – 800 грн, що підтверджується товарними чеками від 09 лютого 2019 року № 097 та від 12 березня 2019 року № 098.
Тому, з урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлені обставини справи свідчать про те, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок неправомірних дій відповідача у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху та з його вини, що тягне за собою покладення на нього цивільно-правової відповідальності за завдану внаслідок зіткнення автомобілів шкоду, яка перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з його діями. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 45794 грн, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження – 1000 грн, витрат на дефектування та стоянку автомобіля 2460 грн, витрат на транспортування автомобіля на автоевакуаторі з м. Рубіжного до м. Харкова у сімі 5760 грн, витрат на транспортування автомобіля на автоевакуаторі по м. Харкову на СТО у сумі 800 грн, витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження у сумі 675,36 грн.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Із матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2018 року о 13 год. 50 хвилин на перехресті вул. Залізнична та вул. Менделєєва у м. Рубіжному Луганської області відбулось зіткнення двох автотранспортних засобів – автомобіля «Soueast Lioncel», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «MAZDA 3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 червня 2019 року з урахуванням постанови від 06 серпня 2019 року про виправлення описки, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладання адміністративного стягнення.
Суд першої інстанції взявши до уваги висновок експерта Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/113/10-1/16е від 25 січня 2019 року та врахувавши правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16, дійшов висновку що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок неправомірних дій відповідача у зв`язку з порушенням ним Правил дорожнього руху та з його вини, що тягне за собою покладення на нього цивільно-правової відповідальності за завдану внаслідок зіткнення автомобілів шкоду, яка перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з його діями.
В апеляційній сказі відповідачем не оскаржуються встановлені судом обставини, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача, який порушив Правил дорожнього руху.
Відповідачем рішення суду оскаржується в частині визначення розміру майнової шкоди спричиненої автомобілю позивача в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до частини 4 статті 265 ЦПК України рішення суду першої інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням: фактичних обставини, встановлених судом, та змісту спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; доказів відхилених судом, та мотиви їх відхилення; мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
У відзиві на позовну заяву від 26 вересня 2019 року та у письмових поясненнях, які були долучені судом першої інстанції разом із листом ПрАТ «СК «ВУСО» від 23 грудня 2019 року за № 9922 до матеріалів справи, що підтверджується протоколом судового засідання від 20 лютого 2020 року, відповідачем зазначалося, що діючим законодавством не передбачено огляд і визначення розміру збитків за замовленням потерпілого. Вважає, що звіт № 15/03/20194 та звіт про оцінку майна № 19/27.2-06-19 від 27 червня 2019 року є недопустимими доказами. Позивачем не доводиться розмір утилізаційної вартості автомобіля, як це передбачено пунктом 7.17 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом Державного майна України від 24 листопада 2013 року № 142/5/2092.
Проте, суд першої інстанції не навів мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, наведеного відповідачем, щодо відсутності підстав для задоволення позову, не надав юридичної оцінки доводам відповідача, а також оцінки всім доказам, наданим сторонами, не зазначив норми права, на які посилався відповідач та не виклав мотиви їх не застосування. Також судом першої інстанції не з`ясовано в повній мірі обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача щодо визначення розміру спричиненої майнової шкоди внаслідок пошкодження автомобіля та не надано оцінки доказам.
Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч. 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
В пункті 15 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні  спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №  4 від 01 березня 2013 року зазначено про те, що порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Звертаючись до суду із позовом позивачем на обґрунтування викладених обставин щодо визначення розміру майнової шкоди спричиненої автомобілю «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , надано звіт про оцінку майна № 19/27.2-06.19 від 27 червня 2019 року, договір купівлі-продажу транспортного засобу «Mаzda 3» від 27 червня 2019 року, договір комісії № 6827/19/003295 від 27 червня 2019 року, довідку АТ комерційний банк «Приватбанк» від 24 червня 2019 року про отримання від страхової компанії у рахунок страхового відшкодування 98000 грн.
Відповідно до звіту № 15/03/2019Ч дослідження спеціаліста-автотоварознавця, складеного 14 липня 2019 року суб`єктом оціночної діяльності – ОСОБА_4 , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , в результаті пошкодження при ДТП складає 178794,00 грн, ринкова вартість на момент пошкодження становить 178794 грн, вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 369574,35 грн.
Отже, витрати на відновлювальний ремонт автомобіля «Mаzda 3», які складають 369574,35 грн, перевищують вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, яка становить 178794 грн, тому ремонт автомобіля є економічно необгрунтованим.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, оскільки ремонт автомобіля «Mаzda 3» є економічно необґрунтованим, тому транспортний засіб вважається фізично знищеним.
Згідно звіту про оцінку майна № 19/27.2-06.19 від 27 червня 2019 року проведеного суб`єктом оціночної діяльності ринкова вартість автомобіля «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_1 складає 35000 грн.
Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6827/19/003295 від 27 червня 2019 року транспортний засіб «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , продано за 35000 грн. 
Із матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2019 року ОСОБА_1 отримав від страхової компанії страхове відшкодування у розмірі 98000 грн, що підтверджується довідкою, наданою 24 червня 2019 року Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».
За таких обставин колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди підлягає стягненню сума 45794 грн, яка складається із різниці між фактичним розміром майнової шкоди, завданої власникові автомобіля «Mаzda 3» в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка дорівнює вартості автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди (178794 грн), та вартістю автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 35000 грн, з відрахуванням суми сплаченої ПрАТ «СК «ВУСО» як страхове відшкодування у розмірі 98000 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що звіт про оцінку майна № 19/27.2-06.19 від 27 червня 2019 року є неналежним доказом, оскільки предметом доказування має бути утилізаційна вартість автомобіля «Mаzda 3», яка визначається відповідно до пунктів 7.17-7.18 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а не його ринкова вартість, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.
Отже законом визначено, що при відшкодуванні майнової шкоди, завданої власнику знищеного автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди враховується вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди та вартість автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди.
В пункті 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, визначено поняття ринкова вартість КТЗ (його складників) - вартість, за яку можливе відчуження КТЗ (його складників) на ринку подібного КТЗ (його складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.
Згідно п. 7.17 «»Методики товарознавчої експертизи  та оцінки колісних транспортних засобів» якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним.  У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.
Вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися (п. 7.18 Методики).
У разі наявності даних щодо продажу аналогічного КТЗ у такому самому технічному стані за вартість утилізації КТЗ, що оцінюється, може прийматися ціна продажу зазначеного аналогічного КТЗ (п. 7.19 Методики).
Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що визначення вартості утилізації КТЗ та встановлення ринкової вартості КТЗ є різними за методами оцінки.
       Слід зауважити, що для здійснення висновку про неможливість визначення ринкової вартості автомобіля, необхідно порівнювати вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, з ринковою вартістю автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, як це передбачено в п. 7.17 Методики.
       Як вбачається із звіту № 15/03/2019Ч дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобіля «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , складеного 14 липня 2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахування коефіцієнту фізичного зносу та вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу є різною.
Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , з урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 126133,09 грн, тобто є менше ринкової вартості автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, яка складає 178794 грн.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що до правовідносин сторін не підлягає застосування п. 7.17 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля, є меншою його ринкової вартості без зазначених пошкоджень. 
Крім того, ринкова вартість технічно справних складників КТЗ, яка входить до складу вартості утилізації КТЗ, не є власне КТЗ – оскільки відсутність права та розпорядження виключає статус у складових бути автомобілем. 
Посилання відповідача на те, що звіт про оцінку майна № 19/27.2-06-19 від 27 червня 2019 року за зробленим висновком суперечить Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 є необгрунтованим, оскільки відповідно до норм ст. 12, 81 ЦПК України саме на сторони покладений обовязок довдедення чи спростування обставин справи.
Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині визначення розміру заподіяння шкоди надав звіт про оцінку майна № 19/27.2-06-19 від 27 червня 2019 року про визначення вартості автомобіля після дорожньо-траспорної пригоди та договір купівлі-продажу транспортного засобу «Mаzda 3» від 27 червня 2019 року, а відповідач на спростування вказаного розміру доказів не подавав, клопотань про витребування доказів не заявляв, лише вказував у поясненні від 30 січня 2020 року, наданих його авдвокатом про те, що звіт є недопустимим доказом.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на розрахунки ПрАТ «СК «ВУСО», викладені у листі від 23 грудня 2019 року № 9922, а саме: вартість автомобіля «Mаzda 3» до дорожньо-транспортної пригоди складає 209749,40 грн, вартість технічно справних складників для подальшого використання автомобіля складає 94665,23 грн, і оцінки у рішенні зазначеним обставинам не надав частково заслуговують на увагу.
Так, суд першої інстанції дійсно не надав оцінку зазначеним вище обставинам. 
 Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, які підлягають встановленню при ухваленні рішення. 
Слід зауважити, що наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень статей 12, 13, 76, 81 ЦПК України на підставі наданих сторонами доказів.
Відповідно до частин 3,4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В листі страхової компанії «ВУСО» від 23 грудня 2019 року № 9922, який надавався представником відповідача в суді першої інстанції зазначено, що відповідно до полісу № АМ 8487939 ліміт страхового відшкодування складає 100000 грн, франшиза за полісом складає 2000 грн, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування власнику автомобіля «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , у розмірі 98000 грн, вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 29 грудня 2018 року складає 209749,40 грн, вартість відновлюваних робіт складає 425636,96 грн, вартість технічно справних складників для подальшого використання автомобіля складає 94665,23 грн, звіт про оцінку збитку завданого власнику вказаного автомобілю не складався. На адресу представника ПрАТ «СК «ВУСО» направлялися ремонтні калькуляції від 19 червня 2019 року (вартість відновлюваних робіт, вартість технічно справних складників).
Проте, відповідачем і представником відповідача як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні до суду апеляційної інстанції із апеляційної скаргою ремонтні калькуляції від 19 червня 2019 року не надавалися. Будь-яких клопотань про витребування у ПрАТ «СК «ВУСО» документів, пов`язаних зі страховим відшкодуванням власнику автомобіля «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , не заявлялося. 
Отже, зазначені посилання представника відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами у відповідності до ст.81 ЦПК України, що позбавляє суд можливості перевірити викладені у листі ПрАТ «СК «ВУСО» від 23 грудня 2019 року № 9922 обставини. 
Права та обов`язки учасників справи закріплені статтях 43, 49 ЦПК України згідно з якими учасники справи мають право, зокрема, брати участь у дослідженні доказів, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ст. 12 ЦПК України)
Європейський суд з прав людини роз`яснив, що принцип рівності сторін - це один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Відповідачем не надано доказів, як то передбачено статтею 81 ЦПК України і є його процесуальним обов`язком, на підтвердження того, що вартість технічно справних складників для подальшого використання автомобіля складає 94665,23 грн, що позбавляє суд перевірити обґрунтованість цієї суми, суд же відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Щодо вимог про стягнення витрат на дефектування та стоянку автомобіля у розмірі 2460 грн.
В заказ наряді № НОМЕР_4 , виданого ФОП ОСОБА_3 , зазначена дата та час приймання автомобіля -12 березня 2019 року, дата та час передачі – 27 червня 2019 року, вартість дефектування автомобіля «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , складає 400 грн, стоянка автомобіля – 2060 грн, всього - 2460 грн. Вказана сума була сплачена ОСОБА_1 , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 24 від 27 червня 2019 року.
Пунктом 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003  № 142/5/2092 визначено, що дефектування - технологічний процес оцінювання технічного стану об`єкта дослідження після часткового чи повного розбирання КТЗ (складової) з контролем параметрів (характеристик) та сортуванням складників на групи відповідно до ступеня їх придатності.
В позовній заяві позивачем не викладені обставини щодо цілей проведення дефектування.
В матеріалах справи відсутні дані (відомості про результати) дефектування автомобіля «Mаzda 3», державний номер НОМЕР_5 , та докази його проведення.
З протоколу огляду транспортного засобу від 15 березня 2019 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності – ОСОБА_4 в присутності власника автомобіля ОСОБА_1 , представника СК «ВУСО» та представника СТО, та звіту № 15/03/2019Ч дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобіля від 14 липня 2019 року не вбачається, що ФОП ОСОБА_3 проводилось дефектування автомобіля.
З огляду на викладене, не заслуговує на увагу посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що дефектування необхідно було здійснювати в умовах СТО із розбиранням автомобіля та його підняттям на підйомнику з метою виявлення усіх схованих пошкоджень оцінювачем під час проведення технічного огляду автомобіля. 
На обґрунтування витрат за стоянку автомобіля позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилається на відсутність у нього гаражу і тільки на стоянці можливо забезпечити належні умови зберігання.
Слід зауважити, що станція технічного обслуговування (СТО) – місце, де проводиться ремонт автомобілів автомеханіками та автоелектриками.
При цьому, як вбачається із матеріалів справи огляд транспортного засобу автомобіля «Mаzda 3», державний номер  НОМЕР_5 ,здійснювався суб`єктом оціночної діяльності –  ОСОБА_4 лише 15 березня 2019 року. Однак позивачем не викладено обставини та не надано доказів необхідності зберігання автомобіля на СТО.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення витрат за стоянку автомобіля у ФОП  ОСОБА_3 в період з 12 березня 2019 року по 27 червня 2019 року в сумі 2060 грн не підлягає задоволенню, оскільки дані витрати не входять до складу витрат, які підлягають відшкодуванню за заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоду.
Також помилковим є висновок суду першої інстанції про стягнення зОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження у розмірі 675,36 грн, з огляду на таке.
Згідно квитанції № 1 від 11 квітня 2019 року ОСОБА_1 сплатив 675,36 грн за проведення експертного дослідження від 18 квітня 2019 року № 7/5ЕД-19, проте зазначений висновок експертного дослідження судом не взято до уваги.Отже не взявши до уваги вказаний висновок експертного дослідження від 18 квітня 2019 року у суду першої інстанції не було підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення цього дослідження у сумі 675,36 грн.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності або необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на транспортування автомобіля на автоевакуаторі з м. Рубіжного до м. Харкова у сумі 5760 грн, витрат на транспортування автомобіля на автоевакуаторі по м. Харкову на СТО у сумі 800 грн.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на дефектування та стоянку автомобіля, витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження у розмірі 675,36 грн слід скасувати відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на дефектування та стоянку автомобіля у розмірі 2460 грн, витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження у розмірі 675,36 грн відмовити за необґрунтованістю. В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін. 

Щодо судових витрат
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією (а.с.1). 
Згідно платіжного доручення від 24 березня 2020 року відповідачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, в частині позовних вимог про стягнення витрат на дефектування та стоянку автомобіля, витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження відмовлено, то розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, які складаються з оплати судового збору підлягає зменшенню з 726 (сімсот двадцять шість) грн 52 коп. до 722 (сімсот давадцять дві) грн 51 коп, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 68 (шістдесят вісім) грн 83 коп., виходячи із того, що апеляційна скарга задоволена на 94,03 %.
Враховуючи вимоги частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 653 грн 68 коп. (722,51 грн – 68,83 грн).
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 лютого 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на дефектування та стоянку автомобіля, витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження у розмірі 675,36 грн та в частині стягнення судових витрат, які складаються з оплати судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на дефектування та стоянку автомобіля у розмірі 2460 грн, витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження у розмірі 675,36 грн відмовити за необґрунтованістю.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір в сумі 653 (шістсот пятдесят три) грн 68 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 28 квітня 2020 року.

Головуючий                                                                                     В.А. Коновалова

Судді Н.М. Авалян

                                                                                                                   В.М. Луганська