Справа № 752/16071/19                                                   Головуючий 1 інстанція- Шевченко Т.М.
Провадження № 22-ц/824/8009/2020                               Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 

П О С Т А Н О В А

іменем     України

16 червня 2020 року                                                                                     м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 вересня 2019 року у справі за  позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини і дружини,-
в с т а н о в и в:
 
У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернуласядо суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що із 30 червня 2017 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - доньку ОСОБА_3  ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказувала, що сімейне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, протилежні погляди на сімейні відносини і обов`язки, втрату почуття любові. Починаючи із травня 2019 року вона проживає окремо, донька мешкає з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач нехтує своїми обов`язками щодо утримання малолітньої доньки, не сплачує аліменти, допомоги дружині не надає. У зв`язку з наведеним, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 15000 грн. щомісяця до досягнення повноліття, а також стягнути аліменти  на її утримання у розмірі 5000 грн. до досягення  донькою ОСОБА_3 трирічного віку. 
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 19 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. на місяць, починаючи із 02 серпня 2019 року до досягнення нею повноліття, та аліменти на утримання позивачки ОСОБА_2 у розмірі 2000 грн. починаючи із 02 серпня 2019 року і до досягнення донькою ОСОБА_3 трьох років. Вирішено питання про судові витрати, допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.
Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 05 березня 2020 року заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду першої інстанції залишена без задоволення.
Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, стягнувши з нього аліменти на утимання доньки у мінімальному рекомендованому законом розмірі та аліменти на
                                                                        -  2  -
утримання позивачки у розмірі 800 грн. Скарга мотивована тим, що позивачкою не надано доказів наявності у дитини особливостей розвитку, хронічних захворювань, які впливають на розмір аліментів, як і не надано доказів про його можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Ним долучено до матеріалів справи довідки про розмір його заробітку, з яких вбачається, що стягувана судом сума перевищує половину його заробітку, що є порушенням ст.26 Закону України «Про заробітну плату» та ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Сплачувати аліменти у загальному розмірі 5000 грн. він не має можливості.
Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно визначив аліменти на неї та дитину у загальному розмірі 5000 грн., а доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п.3 ч.1 ст.176 ЦПК Україниціна позову у справах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд розглядає скаргу ОСОБА_1 відповідно до правил ч.1 ст.370 ЦПК України, яка передбачає можливість розгляду у загальному порядку скарги, поданої після закінчення апеляційного розгляду особою, яка не була присутня під час апеляційного розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що є передбачені законом підстави для стягнення аліментів на утримання дитини до її повноліття та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Згідно ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує наступні обстаивни: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 
                                                                        -  3  -
3)1 наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3)2 доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3-х років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 30 червня 2017 року, від якого мають доньку ОСОБА_3  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також встановлено, що сторони проживають окремо, дочка проживає з матір`ю і знаходиться на утриманні позивачки. 
Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.
Відповідач працює, отримує заробіток, доказів про надання матеріальної допомоги на утримання дитини та позивачки суду не надав. 
За таких обставин суд обгрунтовано задоволив позов частково, визначивши розмір аліментів, що підлягає сплаті відповідачем на дитину в розмірі 3000 грн., а на дружину в розмірі 2000 грн., з урахуванням встановлених у справі обставин.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не надано доказів наявності у дитини особливостей розвитку, хронічних захворювань, які впливають на розмір аліментів, колегія суддів вважає необгрунтованими, поскільки в такому випадку закон, а саме ст.185 СК України, встановлює інший спосіб захисту прав дитини, зокрема можливість стягнення крім аліментів ще й додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами, в тому числі розвитком її здібностей, захворюванням, каліцтвом тощо.
Посилання в апеляційній скарзі на неможливість сплати відповідачем аліментів у визначеному судом розмірі з урахуванням його сукупного доходу, оскільки стягнута судом сума перевищує половину його заробітку, що є порушенням ст.26 Закону України «Про заробітну плату» та ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» колегія суддів відхиляє з наступних підстав.
З матералів справи вбачається, що відповідач отримує щомісячний заробіток у ТОВ «Промислова група «Корсунь» у розмірі 5828,45 грн. та ПрАТ «Корсунь-Шевченківський  верстатобудівний  завод ім.Б.Хмельницького» у розмірі 4027,10 грн. у якості керівника даних господарських товариств.
Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %.
Аналогічні положення містяться у ст.128 КЗпП України та ст.26 Закону України «Про оплату праці».
Водночас згідно приписів ч.1 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску
                                                                        -  4  -
на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Як вище вказувалося, згідно наявних у справі довідок про доходи відповідача його сукупний щомісячний заробіток в обох господарських товариствах становить 9855,55 грн., а після утримання обов`язкових податків і зборів складає - 7933,71 грн.
За таких обставин визначення судом аліментів у розмірі 5000 грн. на місяць не перевищує 70 % від заробітку 7933,71 грн., з якого мають здійснюватися відрахування.
Посилання скаржника на те, що розмір відрахувань із заробітку не має бути вищим за 50 % недоречні, оскільки наведені вище норми вказують на те, що при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %.
Доводи апеляційної скарги про необхідність визначення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (мінімальний рекомендований розмір аліментів) безпідставні.
Вказаний у даній нормі розмір є рекомендованим, проте не є обов`язковим для суду, який визначає розмір аліментів з урахуванням усіх обставин справи.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги колегія суддів враховує приписи ч.4 ст.370 ЦПК, згідно якої суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану у ч.1 цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися  під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
Встановлено, що при розгляді Київським апеляційним судом даної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому навів аналогічні доводи доводи щодо неможливості сплати ним аліментів у сумі 5000 грн. з огляду на розмір його заробітку, які були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, що відображдено у постанові від 24 грудня 2019 року.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно  дослідив  і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу  спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.         
Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.
Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
            Головуючий 
 
Судді: