РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2020 року
м. Рівне

Справа № 570/3994/19
Провадження № 22-ц/4815/585/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.
суддів: Шимківа С.С., Боймиструка С.В.

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
відповідач:  ОСОБА_3 

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2020 року, ухваленого в складі судді Штогуна О.С., повний текст судового рішення виготовлено 31 січня 2020 року, в м. Рівне, у справі №570/3994/19, 

в с т а н о в и в :
У серпні 2019 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання .
Позов обґрунтований тим, що відповідач є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 01 вересня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 червня 2019 ІНФОРМАЦІЯ_1 навчалася на денній формі навчання стоматологічного факультету Івано-Франківського національного медичного університету. На даний час дочка продовжує навчання в інтернатурі Івано-Франківського національного медичного університету. Вартість навчання за два роки становить 32800 грн, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. Зазначають, що відповідач матеріальну допомогу у зв`язку з продовженням дочкою навчання у добровільному порядку не надає, що зумовило подання даного позову. Просить стягувати аліменти з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. щомісячно, починаючи з 01 серпня 2018 року і до досягнення донькою 23-річного віку.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2020 року позов  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4 до  ОСОБА_3  про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання задоволено частково.
Стягнуто із  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 840 гривень (вісімсот сорок) 00 копійок, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, 19 серпня 2019 року і до досягнення дочкою двадцяти трьох річного віку, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судового збору.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
Не погодившись з рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи. Зазначають, що судом не враховано те що відповідач може сплачувати аліменти у більшому розмірі так як батьки зобов`язанні утримувати своїх повнолітніх дітей. При цьому судом не враховано вартість навчання, вартість підручників, проїзду, проживання тощо.
Відзив на апеляційну скаргу не поданий.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення відповідає.
Із матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 01 вересня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 навчалася на денній формі навчання стоматологічного факультету Івано-Франківського національного медичного університету.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 14 вересня 2018 року, позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованому 14 вересня 2018 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.
27 січня 2020 року позивач ОСОБА_4 досягла 23 років, із позовними вимогами звернулась 19 серпня 2019 року.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198,  199  цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.
Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Таким чином, однією з обов`язкових обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати таку матеріальну допомогу.
СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Як вбачається із матеріалів справи відповідач не працевлаштований, немає постійного доходу та має на утриманні непрацездатну дружину та матір. Крім того, самостійно сплачував кошти на навчання доньки . 
Позивачами не доведено, а судом не встановлено факту наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу у розмірі саме 3500 грн щомісячно і до досягнення дочкою 23 років.
За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дітей, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у розмірі 840 грн. щомісячно є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище.
Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права підстав для його скасування немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 залишити без задоволення. 
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2020 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 16 квітня 2020 року.

Головуючий  

Судді