ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/778/19                                              Головуючий у І інстанції - Панченко Н.Д.
                                                                                             Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

                                П О С Т А Н О В А
             І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

  15 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,          

розглянувши в порядку письмового провадження  апеляційні скарги Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Броварської міської ради Київської області про визнання дій протиправними, скасування рішення в частині та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                  В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Броварської міської ради Київської області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області, пов`язані із прийняттям пункту 3 Рішення міської ради від 08.11.2018 року № 1141-48-07 "Про розгляд заяв ОСОБА_1 ", яким вирішено: " 3. Розглянувши заяви громадянина ОСОБА_1 від 01.10.2018 року № 11-16-2/6928, № 11-16-2/6929 відмовити у відведенні земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10 га, в зв`язку з тим, що заявником не наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як того вимагає   Земельний кодекс України";
- скасувати пункт 3 Рішення міської ради від 08.11.2018 року № 1141-48-07 "Про розгляд заяв ОСОБА_1 ", яким вирішено: " 3. Розглянувши заяви громадянина ОСОБА_1 від 01.10.2018 року № 11- 16-2/6928, № 11-16-2/6929 відмовити у відведенні земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10 га, в зв`язку з тим, що заявником не наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як того вимагає   Земельний кодекс України";
- зобов`язати Броварську міську раду Київської області розглянути дві заяви ОСОБА_1 від 01.10.2018 року про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва на черговій сесії цієї ради відповідно до вимог пункту 2, пункту 6 частини 6   статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР,   Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ,   Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ,   Закону України "Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду"   та також Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15 квітня 1994 року, яка ратифікована Україною 26 квітня 1996 року", Рішення Конституційного суду України від 17.07.2018 року, справа № 1-11/2018 (3830/15);
- визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області, за порушення статей   15,   20 Закону України "Про звернення громадян", яка розглянула заяви ОСОБА_1 від 01.10.2018 року, за його відсутності, без надання можливості додатково обґрунтувати свої вимоги та за відмову керівника органу влади розглянути заяви позивача особисто;
- зобов`язати керівника органу влади Броварської міської ради Київської області, розглянути заяви позивача від 01.10.2018 року, особисто та в присутності позивача;
- визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області, за зміну підстав звернення позивача щодо відведення земельної ділянки викладену в заявах від 01.10.2018 року, та примушенням надавати проект землеустрою до заяви, який не передбачений законодавством про відведенні земельної ділянки, відповідно заяв позивача;
- зобов`язати Броварську міську раду Київської області усунути недоліки при розгляді звернень громадян відповідно до Закону України "Про звернення громадян", провести службову перевірку, та встановити, ким де і коли було змінено підстави звернення ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки в заявах від 01.10.2018 року, та встановити, хто примушує позивача надавати документи, які не передбачені законодавством при відведенні земельної ділянки;
- зобов`язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення.
На обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та має права і пільги передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Також Позивач вказав, що він відноситься до осіб прирівняних до осіб з інвалідністю внаслідок Великої Вітчизняної війни та має право на пільги і переваги встановлені для інвалідів Великої Вітчизняної війни. Крім того, Позивач зазначив, що відноситься до постраждалих від аварії на Чорнобильській АЕС ІІІ категорії та  має пільги передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 3 рішення Броварської міської ради Київської області від 08.11.2018 року № 1141-48-07 "Про розгляд заяв ОСОБА_1 ".
Зобов`язано Броварську міську раду Київської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 01.10.2018 року № 11-16-2/6928, № 11-16-2/6929, у порядок, строки та спосіб, що визначені діючим законодавством, з урахуванням висновків суду, зазначених у даному рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, Броварська міська рада Київської області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення.
Апеляційну скаргу Відповідач обґрунтовує тим, що під час прийняття рішення у спірній частині діяли відповідно до вимог чинного законодавства. Прийняте рішення є обґрунтованим та мотивованим, оскільки під час розгляду заяв Позивача від 01.10.2018 року було встановлено, що звертаючись із заявами щодо відведення земельної ділянки Позивачем не було дотримано вимог статтей 118 та 122 Земельного Кодексу України.
Також, не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Зокрема, Позивач стверджує, що ухвалюючи рішення у справі суд безпідставно застосував норми Земельного кодексу України, оскільки його право на отримання земельної ділянки передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», міждержавною угодою «Угода про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців» і жоден із цих правових актів не вимагає надання проекту землеустрою. Вважає, що його заяви мав розглянути керівник органу влади Броварської міської ради Київської області особисто з урахуванням вимог Закону України «Про звернення громадян».
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1  ст. 311  КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1  ст. 308   КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІ групи та користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни; є інвалідом третьої групи має пільги та переваги, встановлені законодавством СРСР і радянських республік для інвалідів Вітчизняної війни, відповідно до  Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також є особою, яка постійно працювала або проживала у зонах безумовного та гарантованого добровільного відселення у 1990 р., категорії 3, і має право на пільги та переваги, встановлені Законом УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Зазначене підтверджується відповідними посвідченнями (а.с. 13).
01 жовтня 2018 року Позивач звернувся до Броварської міської ради Київської області із заявою вх. № 11-16-2/6928 та заявою вх. № 11-16-2/6929 щодо відведення земельної ділянки, відповідно до пільг передбачених законодавством, та заявою вх. № 11-16-2/6930 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, відповідно до статті 118 Земельного кодексу; України з доданим графічним матеріалом (а.с. 14-16).
Крім того, посилаючись на Закон України «Про звернення громадян», Позивач виявив бажання бути присутнім під час розгляду його заяв.
Листом від 24.10.2018 № 1-18-/1057 за підписом міського голови Сапожко І.А., який отриманий Позивачем 26.10.2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 0740023535797, останній повідомив Позивача про те, що всі питання включені до проекту рішення чергової сесії Броварської міської ради, що запланована на 08.11.2018. Також, Відповідач зазначив у даному листі, що відповідно до Закону України від 13.01.2011 № 2939-VІ «Про доступ до публічної інформації», проект рішення оприлюднений на офіційному веб-сайті міської ради. Також повідомлено, що проекти рішень Броварської міської ради, заплановані до розгляду на черговій сесії, будуть подані на розгляд постійної комісії з питань земельних відносин, будівництва та архітектури, засідання якої відбудеться 29.10.2018 о 09 годині за адресою: вул. Гагаріна, 15, в приміщенні зали засідань Броварського міськвиконкому.   
За наслідками розгляду зазначених заяв Броварська міська рада Київської області прийняла рішення від 08.11.2018 року № 1141-48-07, яким вирішено: 
1. Розглянувши заяви громадянина ОСОБА_1 від 03.09.2018року №11-16-3/6168, від 05.09.2018року № 11-16-3/6251, від 01.10.2018 року № 11-16-2/6931, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розроблений комунальним підприємством Броварської міської ради «Бровари-землеустрій», враховуючи витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0002030732018 від 13.09.2018 року, відмовити громадянину ОСОБА_1 , зареєстрованому по АДРЕСА_1 , в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 , в зв`язку з тим, що вказана земельна ділянка зареєстрована за іншим землевласником у Національній кадастровій системі Державного земельного кадастру.
2. Розглянувши заяву громадянина ОСОБА_1 від 01.10.2018 року № 11-16-2/6930, відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,10 га, розташованої в м . Бровари , в зв`язку з тим, що з наданого графічного матеріалу неможливо встановити бажане місце розташування земельної ділянки.
3. Розглянувши заяви громадянина ОСОБА_1 від 01.10.2018 року № 1-16-2/6928, № 11-16-2/6929 відмовити у відведенні земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10 га, в зв`язку з тим, що заявником не наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як того вимагає Земельний кодекс України.
Не погодившись саме з пунктом 3 рішення, яким відмовлено Позивачу у відведенні земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10 га, в зв`язку з тим, що заявником не наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як того вимагає Земельний кодекс України", ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністартивним позовом.
Дані обставини перевірені колегією суддів та не є спірними.
Отже, основним доводом апеляційної скарги Позивача є те, що Відповідач безпідставно застосував норми Земельного кодексу України, оскільки його право на отримання земельної ділянки передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», міждержавною угодою «Угода про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців» і жоден із цих правових актів не вимагає надання проекту землеустрою. 
При цьому, вважає, що його заяви мав розглянути керівник органу влади Броварської міської ради Київської області особисто з урахуванням вимог Закону України «Про звернення громадян», у зв`язку із чим просив апеляційний суд залучити в якості другого Відповідача міського голову м. Бровари Сапожка Ігоря Васильовича .
Питання щодо залучення другого Відповідача колегією суддів було розглянуто, за наслідками розгляду якого Шостим апеляційним адміністративним судом прийнято ухвалу від 30 квітня 2020 року про відмову у задоволенні такої заяви. 
Натомість, Відповідач в своїй апеляційній скарзі вважає, що під час прийняття рішення у спірній частині Броварська міська рада Київської області діяла відповідно до  вимог чинного законодавства, оскільки питання щодо виділення земельної ділянки підлягають розгляду з дотриманням вимог статтей 118 та 122 Земельного Кодексу України.
Перевіривши доводи апеляційних скарг в зазначеній частині, колегія суддів вважає апеляційну скаргу Відповідача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.
Згідно із пунктом «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
За змістом статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Відповідно до пункту «г» частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га, в селищах - не більше 0,15 га, в містах - не більше 0,10 га.
Повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтями 118, 122 ЗК України.
Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, що визначено частиною 8 ст. 118 ЗК України
Частиною 9 статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у відведенні земельної ділянки, при цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі №21-358а13 та в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17, від 05 березня 2019 року у справі №360/2334/17.
З матеріалів справи вбачається, що Відповідачем не заперечується конституційне право Позивача щодо безоплатної передачі земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку. Разом з цим, вищевказаними нормами права встановлено, що реалізація права Позивача на отримання земельної ділянки на пільгових умовах вимагає від останнього вчинення певних дій, спрямованих на реалізацію такого права. Зокрема, згідно з нормами ЗК України, такими діями є надання відповідному органу місцевого самоврядування погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшого прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Посилання Позивача, що ним було надано на сесію два належно виготовлених та погоджених проектів землеустрою не заслуговують на увагу, оскільки такий факт спростовуються п.1 та п.2 спірного рішення, відповідно до яких:
1. Розглянувши заяви громадянина ОСОБА_1 від 03.09.2018 року № 11-16-3/6168, від 05.09.2018 року № 11-16-3/6251, від 01.10.2018 року № 11-16-2/6931, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розроблений комунальним підприємством Броварської міської ради «Бровари-землеустрій», враховуючи витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0002030732018 від 13.09.2018 року, відмовити громадянину ОСОБА_1 , зареєстрованому по АДРЕСА_1 , в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 , в зв`язку з тим, що вказана земельна ділянка зареєстрована за іншим землевласником у Національній кадастровій системі Державного земельного кадастру.
2 .Розглянувши заяву громадянина ОСОБА_1 від 01.10.2018 року № 11-16-2/6930, відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,10га, розташованої в м. Бровари , в зв`язку з тим, що з наданого графічного матеріалу неможливо встановити бажане місце розташування земельної ділянки.
Данні пункти рішення Позивачем не оскаржувалися до суду, тому доводи Відповідача, що під час прийняття рішення у спірній частині діяли відповідно до вимог чинного законодавства заслуговують на увагу. Прийняте рішення є обґрунтованим та мотивованим, оскільки під час розгляду заяв Позивача від 01 жовтня 2018 року було встановлено, що звертаючись із заявами щодо відведення земельної ділянки Позивачем не було дотримано вимог статтей 118 та 122 Земельного Кодексу України, зокрема, не надано затвердженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
При цьому, колегія суддів не погоджується із твердженням ОСОБА_1 про те, що земельна ділянка має бути передана йому у власність виключно на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців.
За змістом статті 2 Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців інваліди і учасники громадянської та Великої Вітчизняної воєн, учасники бойових дій на території інших держав, родини загиблих військовослужбовців та на інші категорії осіб, яким надані пільги законодавством колишнього Союзу РСР згідно з додатком 1 цієї Угоди, незалежно від того, на території держави якої із Сторін вони проживають, користуються пільгами і гарантіями, передбаченими національним законодавством Сторін і цієї Угодою.
Згідно абзацу 2 пункту 15 частини 1 статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 р. № 3551-XII органи виконавчої влади, виконавчі комітети місцевих рад зобов`язані подавати допомогу особам з інвалідністю внаслідок війни і сім`ям загиблих військовослужбовців у будівництві індивідуальних жилих будинків. Земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва відводяться зазначеним особам у першочерговому порядку.
Відповідно пункту 1 частини 1 статті 22 до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 р. № 796-XII особам, віднесеним до категорії 3 (пункт 3 статті 14), надаються гарантовані державою компенсації та пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5, 6, 8, 17, 20, 27 статті 20, а також пунктом 7 статті 20 для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які належать до категорії 3.
Пунктом 20 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги - обов`язкове (протягом року після подання заяви) відведення місцевими радами земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва для тих, хто потребує поліпшення житлових умов та перебуває на квартирному обліку, а також відведення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, садівництва і городництва, будівництва індивідуальних гаражів і дач.
Так, Позивач безумовно має право на першочергове отримання земельної ділянки, що й не заперечується Відповідачем, проте колегією суддів встановлено порушення ОСОБА_1 порядку набуття земельної ділянки у власність із земель державної і комунальної власності, який чітко врегульований ст. 118 ЗК України, дотримання якого є обов`язковим.
З огляду на зазначені висновки колегія суддів вважає,  що посилання Позивача на те, що він звернувся до міської ради із заявами про відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва не відповідно до ЗК України, а згідно із Законами України, якими йому надано пільги щодо виділення в першочерговому порядку земельної ділянки не заслуговують на увагу.
Виходячи з наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що пункт 3 спірного рішення прийнятий Відповідачем відповідно до вимог ст. 118 ЗК України, ґрунтується на вимогах чинного земельного законодавства та є правомірним. 
Підстав для скасування оскаржуваного Позивачем пункту вказаного рішення апеляційним судом не виявлено, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції помилковими, апеляційну скаргу Відповідача обґрунтованою, тому рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Колегія суддів знаходить помилковим і посилання Позивача на Закон України «Про звернення громадян».
Заяви про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва та заява  про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва від 01 жовтня 2018 року не є зверненням в розумінні названого Закону та, як зазначалось вище, підлягали розгляду у порядку встановленому Земельним кодексом України.
З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання Броварської міської ради Київської області розглянути дві заяви ОСОБА_1 від 01.10.2018 року про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва на черговій сесії цієї ради відповідно до вимог пункту 2, пункту 6 частини 6   статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР,   Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ,   Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ,   Закону України "Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду"   та також Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15 квітня 1994 року, яка ратифікована Україною 26 квітня 1996 року", Рішення Конституційного суду України від 17.07.2018, справа № 1-11/2018 (3830/15); визнання протиправними дії Броварської міської ради Київської області, за порушення статей   15,   20 Закону України "Про звернення громадян", яка розглянула заяви ОСОБА_1 від 01 жовтня 2018 року, за його відсутності, без надання можливості додатково обґрунтувати свої вимоги та за відмову керівника органу влади розглянути заяви Позивача особисто; зобов`язання керівника органу влади Броварської міської ради Київської області, розглянути заяви Позивача від 01 жовтня 2018 року, особисто та в присутності Позивача; визнання протиправними дій Броварської міської ради Київської області, за зміну підстав звернення Позивача щодо відведення земельної ділянки викладену в заявах від 01 жовтня 2018 року, та примушенням надавати проект землеустрою до заяви, який не передбачений законодавством про відведенні земельної ділянки, відповідно заяв Позивача; зобов`язання Броварської міської ради Київської області усунути недоліки при розгляді звернень громадян відповідно до Закону України "Про звернення громадян", провести службову перевірку, та встановити, ким де і коли було змінено підстави звернення ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки в заявах від 01 жовтня 2018 року, та встановити, хто примушує Позивача надавати документи, які не передбачені законодавством при відведенні земельної ділянки.
Отже, з урахуванням вищевикладеного всі наведені доводи Позивача в цій частині не заслуговують уваги, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Щодо доводів Позивача в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема: щодо істотного порушення терміну розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, колегія суддів вважає доречним, проте таке порушення відповідно норм КАС України не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
Щодо прийняття відзиву Відповідача поза межами встановленого судом першої інстанції строку, колегія суддів зазначає наступне.
Поняття та порядок подання  відзиву на позовну заяву передбачений статтею 162 КАС України. 
Відповідно до частини 5 даної статті відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.
Частиною 6 даної статті передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За приписами ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Проте, на думку колегії суддів, вирішення справи за наявними матеріалами справи не є тотожнім поняттю «визнання позову», як помилково вважає Позивач.
В той же час вирішення питання про прийняття відзиву, поданого з порушенням строку, є оціночним поняттям та відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову, проте не обов`язково, тобто,  вирішується судом з урахуванням обставин у справі.
Відтак, колегія суддів залишає такі доводи апеляційної скарги Позивача поза увагою, оскільки вони не впливають на вирішення справи по суті позовних вимог.
Щодо доводів апеляційної скарги Позивача про незалучення судом першої інстанції другого Відповідача, колегія суддів вважає їх безпідставними, а висновки суду першої інстанції правомірними з наступних підстав. 
З матеріалів справи вбачається, що Позивачем 23 вересня 2019 року та 28 листопада 2019 року були подані заяви про збільшення розміру позовних вимог та, як наслідок, залучення ще одного Відповідача по справі.
          Дослідивши зміст даних заяв судом першої інстанції було вірно встановлено, що Позивач фактично доповнює даний позов новими позовними вимогами, які відрізняються від вперше заявлених як предметом так і підставами.
Відповідно до статті 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
         Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
В силу положень статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
         Отже, враховуючи вищенаведені норми КАС України та з урахуванням, що розгляд справи відбувався без проведення судового засідання, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що Позивач мав право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних не пізніше ніж через 30 днів з дня відкриття провадження у справі, тому суд першої інстанції правомірно розглянув справу з урахуванням позовних вимог, що були викладені у позовній заяві вперше.
          В частині позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача моральної шкоди у розмірі 2    000 000,00 грн., то суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у їх  задоволенні з наступних підстав.
Так, за приписами ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно зі ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести Позивач.
При цьому, абзацом 2 пункту 5 зазначеної постанови закріплено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У той же час, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що у спірних правовідносинах Позивачем не доведено і належними доказами не підтверджено, а судом першої інстанції, і колегією суддів не встановлено обставин завдання Позивачу моральної шкоди та протиправність оскаржуваних дій/бездіяльності, тому вимога про стягнення з Відповідача на користь Позивача моральної шкоди є безпідставною та не підлягає задоволенню.
Також, з огляду на відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог та визнання правомірності прийнятого Відповідачем спірного рішення, колегія суддів вважає безпідставними й доводи Позивача щодо стягнення з Відповідача на його користь судових витрат. 
Також з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог Позивача не підлягає задоволенню й позовна вимог про зобов`язання Відповідача відзвітувати суду про виконання рішення у справі.
Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги Позивача такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України   підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи Броварської міської ради Київської області викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення в частині задоволених позовних вимог постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга Відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову в цій частині.
Доводи апеляційної скарги Позивача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, тому рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 241,  242,  243,  308,  310,  311, 315,  317,  321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Броварської міської ради Київської області  - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року в частині задоволених позовних вимог - скасувати  та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до  Броварської міської ради Київської області про визнання дій протиправними, скасування рішення в частині та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
          В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.        
                                                                                                                       
Головуючий-суддя:                                                                      В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                       О.М. Оксененко