ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5522/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:                      
головуючого - судді                    Парінова А.Б., 
суддів:                              Бабенка К.А.,
                                                  Земляної Г.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області  про зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною відмову Фастівського об`єднаного управління ПФУ, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, у перерахунку пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, починаючи з 25.04.2019, провести перерахунок та обчислення державної (основної) його пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року (5*4173,00=20865,00 грн.), у відповідності до положення частини 3 статті 59 Закону України  «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/20ІІ (402/19, 1737/19).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особою з інвалідністю другої групи, отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та після прийняття Конституційним Судом України рішення від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/2019 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про здійснення перерахунку та виплати йому пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796, у задоволенні якої було відмовлено, що стало підставою для звернення до суду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує зокрема тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вимоги ст. 59 ЗУ № 796-ХІІ на нього не поширюються, оскільки  він не приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в статусі військовослужбовця. При цьому, позивач звертає увагу, що судом першої інстанції не було враховано, що він перебував на обліку у Фастівському міському військовому комісаріаті Київської області та був призваний для проходження спеціальних військових зборів, а отже відповідно до вимог вказаного Закону є військовослужбовцем.
За наведених обставин, позивач вважає, що рішення Київського окружного адміністративного суду від  13 січня 2020 року не відповідає положенням ст. 242 КАС України та відповідно до приписів ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
28 квітня 2020 року апелянтом було подано до суду додаткові пояснення, а також додаткові докази на підтвердження викладених у апеляційній скарзі обставин. 
У вказаних додаткових поясненнях позивач просить суд взяти до уваги ту обставину, що зі змісту листа Міністерства оборони України від 10.09.2019 №116/9/5/5018 вбачається, що за обліковими даними Фастівського міського військового комісаріату Київської області працівники Фастівського автотранспортного підприємства № 31016 відповідно до списку осіб, затвердженого Наказом №95-а від 26.04.1986, приймали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не як військовослужбовці, а як особи, що є військовозобов`язаними (були призвані для проходження спеціальних військових зборів).
З огляду на зазначене, позивач наполягає на протиправності відмови Фастівського об`єднаного управління ПФУ, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, у перерахунку його пенсії та просить задовольнити його позовні вимоги.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 25.07.2006 Київською обласною державною адміністрацією та вкладкою до нього № НОМЕР_2 .
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Фастівським міським управлінням праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Фастівської міської ради, позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
Випискою з акту огляду МСЕК серії КИО-1 № 261163 підтверджується встановлення позивачу інвалідності в зв`язку з захворюванням, пов`язаним з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
Зі змісту довідки ВАТ «Фастів-Авто» від 16.01.2001 №30 вбачається, що позивач приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в якості водія автобуса та працював в зоні відчуження в періоди з 27 по 28 квітня 1986 року у м. Прип`ять (на підставі наказу №95а від 26.04.1986), з 17 по 23 червня 1986 року в зоні ЧАЕС (наказ від 16.06.1986 №126) та з 27 жовтня 1986 року по 13 листопада 1986 року в зоні ЧАЕС (наказ від 27.10.1986 №210).
Як вбачається з копії маршрутного листа ВАТ «Фастів-Авто», позивач перебував у м. Прип`ять у період з 26 по 28 квітня 1986 року, де виконував роботу з евакуації населення, та у період з 27 жовтня 1986 року по 13 листопада 1986 року у м. Чорнобиль, де виконував роботу з перевезення особового складу військової частини НОМЕР_4 .
Даний факт також підтверджується копіями подорожніх листів Фастівського АТП 31016 №154043 від 27.10.1986, №154044 від 09.11.1986, № 147119 від 26.04.1986.
Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію по інвалідності другої групи, захворювання, пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим Пенсійним фондом України 23.01.2007.
14 травня 2019 року позивач звернувся до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про перерахунок пенсії, в якій, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(ІІ)2019 у справі №3-14/2019, просив провести перерахунок та здійснити виплату пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796 (а.с.15-16).
За результатами розгляду вказаної заяви Фастівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області було прийнято рішення, викладене у листі від 12.06.2019 №119/Х-01, яким відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії, у зв`язку з тим, що позивач не відноситься до категорії осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
У вказаному рішенні зазначено, що рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(ІІ)2019 не містить положень щодо порядку його виконання, а зміни до частини 3 статті 59 Закону №796 та постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 наразі не внесені.
Вважаючи неправомірною відмову відповідача у перерахунку пенсії відповідно до частини третьої  статті 59 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач звернувся за захистом своїх прав до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у періоди з 27 по 28 квітня 1986 року, з 17 по 23 червня 1986 року та з 27 жовтня 1986 року по 13 листопада 1986 року брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, працюючи водієм Фастівського АТП 31016 (загальний період роботи на вказаному підприємстві – з 22.01.1979 по 16.01.1992), а тому не може бути віднесений до категорії військовослужбовців відповідно ч. 3 статті 59 Закону №796.
Отже, оскільки позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не як військовослужбовець, Київський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що дія статті 59 Закону №796 на позивача не поширюється, а відповідач приймаючи рішення про відмову в перерахунку позивачу пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає про таке.
Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є  Закон України від 28.02.1991 р. № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  (надалі по тексту також -  Закон № 796-XII).
Відповідно до  ст. 59 Закону № 796-XII  (у редакції  Закону України від 05.10.2006                 № 231-V), пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51  цього Закону.
Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) або відповідно до статті 54  цього Закону.
Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього  Закону  або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.
Отже, частина 3  статті 59 Закону № 796-XII  (до внесення змін  Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ), регулювала порядок обчислення пенсії тільки однієї категорії осіб, а саме: осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.
Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», статтю 59 Закону викладено у новій редакції: «Пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51  цього Закону.
Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до  ст. 54 цього Закону.
Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього  Закону  або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року».
Закон № 2148-VIII  в частині внесених змін, згідно Прикінцевих та перехідний положень, набрав чинності з 01 жовтня 2017 року.
Порівняльний аналіз попередньої та чинної редакцій частини 3  статті 59 Закону               № 796-XII  свідчить про те, що дана норма регулювала та регулює порядок обчислення пенсії особам, які проходили дійсну строкову службу, але, у подальшому законодавець розширив перелік осіб, які мають право на обчислення пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановивши у переліку окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, ще й інших осіб, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
Таким чином, дія  статті 59 Закону № 796-XII  (обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою), поширюється на осіб, які відповідають наступним визначальним критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або  2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або 3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.
Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої  статті 59 Закону № 796-XII  не допускається): 
1) особа має статус особи з інвалідністю; 
2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях;
3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.
Отже, як правильно було зазначено судом першої інстанції, обов`язковою умовою для застосування положень ч. 3  ст. 59 Закону № 796-XII, є участь особи у ліквідації наслідків ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 08.05.2018    у справі № 820/1148/18 (адміністративне провадження № Пз/9901/33/18), від 21.05.2018 у справі № 816/1159/18 (провадження № Пз/9901/37/18), від 11.06.2018 у справі № 820/2589/18 (провадження № Пз/9901/39/18).
Разом з цим, судова колегія враховує, що рішенням Конституційного Суду України щодо відповідності  Конституції України  (конституційності) положень ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 було визнано таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової служби», яке міститься у положеннях ч. 3  ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ  зі змінами, за якими визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
Отже, наведені обставини дають підстави для висновку, що положення ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи», в частині «дійсної строкової», втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення 25 квітня 2019 року.
У свою чергу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для виникнення права на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою незмінною залишилась умова щодо  наявності у особи статусу військовослужбовця, на яких і розповсюджується норма  ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  у чинній редакції.
Разом з цим, слід зазначити, що   стаття 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  містить назву – «Пенсії військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи». Крім того, ст. 10 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Згідно примітки до  ст. 10 Закону № 796-XII, тут і надалі  до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки,  особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до військовослужбовців відносять: військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
У свою чергу, як було встановлено судом, позивач перебував у м. Прип`ять у період з 26 по 28 квітня 1986 року, де виконував роботу з евакуації населення, та у період з 27 жовтня 1986 року по 13 листопада 1986 року у м. Чорнобиль, де виконував роботу з перевезення особового складу військової частини НОМЕР_4 , що підтверджується копіями маршрутного листа ВАТ «Фастів-Авто». Даний факт також підтверджується копіями подорожніх листів Фастівського АТП 31016 №154043 від 27.10.1986, №154044 від 09.11.1986, № 147119 від 26.04.1986.
Водночас, зі змісту наявного у матеріалах справи листа Міністерства оборони України від 2019 вбачається, що за обліковими даними Фастівського міського військового комісаріату Київської області працівники Фастівського автотранспортного підприємства №31016 відповідно до списку осіб, затвердженого Наказом №95-а від 26.04.1986, приймали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не як військовослужбовці, а як особи, що є військовозобов`язаними (були призвані для проходження спеціальних військових зборів).
Таким чином, з наведеного вбачається, що факт перебування позивача на той час у трудових відносинах з підприємством, не спростовує факту залучення його для участі у ліквідації аварії на ЧАЕС як військовозобов`язаного, призваного для проходження спеціальних військових зборів.
Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлено, що до військовослужбовців належать військовозобов`язані та резервісти, призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і члени їх сімей.
Разом з цим, судова колегія зазначає, що військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.
Отже, з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, як військовослужбовець, має статус особи з інвалідністю, внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та відповідно набув право на перерахунок пенсії.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи рішення про відмову в перерахунку позивачу пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, відповідач діяв всупереч вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим, наявні    правові підстави для задоволення позовних вимог.
Разом з тим, перевіряючи обґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та обчислення державної (основної) пенсії позивача з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року (5*4173,00=20865,00 грн.), у відповідності до положення частини 3 статті 59 Закону України  «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/20ІІ (402/19, 1737/19), колегія суддів зазначає, що частиною 3  статті 59 Закону № 796-ХІІ, яка не містить будь-яких відсилочних норм, регламентовано, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, за бажанням пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня відповідного року.
У свою чергу, положеннями статті 22 Конституції України  визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до частини 3  статті 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта  Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Відтак, застосуванню в даному випадку, підлягають саме норми частини 3  статті 59 Закону № 796-ХІІ.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 №  2629-VIII  встановлено, що    мінімальна заробітна плата на 01 січня 2019 року складає 4173,00 грн.
Таким чином, на підставі викладеного та враховуючи положення частини 3  статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", колегія суддів зазначає, що основний розмір пенсії позивача має скласти 5х4173,00 = 20865,00 грн.
Отже, з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини справи та норми чинного законодавства у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів, дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення у повному обсязі.
У свою чергу, Київський окружний адміністративний суд вирішуючи даний спір дійшов помилкового висновку про те, дія статті 59 Закону №796 на поззивача не поширюється, оскільки він брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не як військовослужбовець.
Таким чином, на підставі встановлених під час апеляційного розгляду обставин справи у їх сукупності та взаємозв`язку, колегією суддів встановлено, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також повністю спростовуються доводами апелянта та наявними у справі доказами. 
Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України    підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року  скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною відмову Фастівського об`єднаного управління ПФУ у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , що викладена у листі від 12 червня 2019 року №119/Х-01.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, починаючи з 25 квітня 2019 року, провести перерахунок та обчислення державної (основної) пенсії ОСОБА_1 з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року (5*4173,00=20865,00 грн.), у відповідності до положення частини 3 статті 59 Закону України  «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/20ІІ (402/19, 1737/19).
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                                      А.Б. Парінов

Судді:                                                                                          К.А. Бабенко

                                                                                                    Г.В. Земляна