ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 67вр-20/160	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК»
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року (суддя Юрков Е.О.) в адміністративній справі 
за заявою Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК»
про заміну сторони у виконавчому написі приватного нотаріуса, –          

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» звернулося до суду з заявою про заміну стягувача – Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», у виконавчому написі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. № 25024 від 31.10.2017 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 123/08-АВ/005 від 17.04.2008, що виникла перед Акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» в розмірі 3638,08 грн., на правонаступника – Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження з розгляду заяви. 
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у суду відсутні підстави для розгляду по суті заяви про заміну сторони у виконавчому написі приватного нотаріуса, оскільки, по-перше, приписи Кодексу адміністративного судочинства України передбачають вчинення судом процесуальних дій, пов`язаних саме з виконанням судових рішень в адміністративних справах, по-друге, вказаний виконавчий напис приватного нотаріуса на примусовому виконанні не перебуває.
Надаючи оцінку обґрунтованості та правильності висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.
Частиною 5 статті 15 цього Закону передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частини 1  статті 379 КАС  України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частини 4  статті 379 КАС України).
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що питання, пов`язані з виконанням судових рішень та рішень інших органів, за своєю правовою природою є судовим контролем.
Нормами Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України встановлено судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами в порядку цивільного та господарського судочинства.
Натомість, в силу приписів ст. 287 КАС України, судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено на адміністративні суди. 
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 826/7941/17, у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 826/7981/17, від 22 липня 2019 року у справі № 822/1659/18.
Що стосується висновку суду першої інстанцій про те, що передумовою для заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником є відкриття виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції вважає його також помилковим.
У контексті положень Закону України «Про виконавче провадження» слід зазначити, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням або рішення іншого органу законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених статтею 39 цього Закону.
При цьому виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, за якого кожен з учасників має можливість реалізувати обсяг вимог, наданих йому судовим рішенням/рішенням іншого органу.
Закон не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача (пункт другий частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).
Отже, заміна сторони у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можлива на будь-якій стадії адміністративного процесу – як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення/рішення іншого органу, яке набрало законної сили, зокрема, і до пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 в адміністративній справі № 2-а-1864/10.
Колегія суддів зазначає, відповідно до частини 4 статті 6 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Згідно з частиною 6 статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). 
З урахуванням наведених положень законодавства, колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин слід застосовувати за аналогією закону положення частини 4 статті 379 КАС України, яка передбачає можливість заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
З огляду на зазначені обставини, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження з розгляду заяви, невірно застосував норми матеріального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

                              Керуючись ст.ст. 243, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, –

п о с т а н о в и в :
          
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року в адміністративній справі № 67вр-20/160 скасувати. 
Справу направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з 09 червня 2020 року та оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров