УХВАЛА
 
19 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/20282/19
провадження № 61-7585ск20
 
Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
22 квітня 2020 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року. 
 
Як убачається з першого аркушу касаційної скарги, особами, які подають скаргу на вказані вище судові рішення зазначено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , однак, як убачається з доданої до матеріалів касаційного провадження копії довіреності від 02 жовтня 2019 року, ОСОБА_3 уповноважено представляти інтереси лише ОСОБА_1 .
 
У касаційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 ,                       ОСОБА_2 , просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями             від 04 травня 2020 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача Бурлакова С. Ю.

Разом з цим, касаційну скаргу підписано представником ОСОБА_3 на підставі довіреності від 02 жовтня 2019 року.
 
Однак, в поданій касаційній скарзі не зазначено та до касаційної скарги не додано доказів того, що  ОСОБА_3 представляє інтереси, як адвокат.
 
Подана касаційна скарга не відповідає частині третій статті 131-2 та підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV Перехідні положення Конституції України з огляду на наступне.
 
30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України № 1401-VIII                          від 02 червня 2016 року «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».
 
За приписами частини третьої статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист                    від кримінального обвинувачення.
 
У підпункті 11 пункту 16-1 розділу XV Перехідні положення Конституції України закріплено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статей 131-1, 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року. 
 
Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності даним Законом, здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.
 
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії (стаття 8 Конституції України).
 
Таким чином, з 01 січня 2017 року представництво у Верховному Суді у справах, провадження у яких розпочате після 30 вересня 2016 року, має здійснюватися адвокатами.
 
По своїй суті підписання та/або подання касаційної скарги є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва, яке має здійснюватися адвокатами.
 
Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
 
Таким чином, необхідно надати належний документ, на підтвердження повноважень ОСОБА_3 на подання та підписання касаційної скарги у Верховному Суді від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
 
Разом з цим, заявники просять суд касаційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року в справі № 761/20282/19, які у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні, а тому                       ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необхідно уточнити вимоги касаційної скарги та зазначити, які саме судові рішення та в якій справі підлягають оскарженню в касаційному порядку, та у разі пропуску строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень надати клопотання про поновлення цього строку із зазначенням підстав на підтвердження поважності пропуску строку та наданням належних доказів.
 
В касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначають, що вони звільнені від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Однак, з матеріалів касаційного провадження не убачається предмету спору, оскільки не зрозуміло, які судові рішення та в якій справі підлягають оскарженню в касаційному порядку, а тому не можливо зробити висновок, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносяться до категорії осіб, які звільнені від спати судового збору.
 
Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необхідно надати документ на підтвердження сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі або докази на підтвердження підстав звільнення від його сплати.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК                                   у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Вказана касаційна скарга не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
 
Так, в касаційній скарзі узагальнено міститься посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначено конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
 
Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необхідно надати до суду нову редакцію касаційної скарги, відповідно до кількості учасників справи, в якій зазначити підставу (підстави), передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. За змістом частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог цього Кодексу щодо форми і змісту, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
 
Отже, касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року необхідно залишити без руху з наданням їм можливості усунути вищевказані недоліки.
 
На підставі наведеного, керуючись статтями 185, 392, 393, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Залишити без руху касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва                           від 19 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду                           від 18 грудня 2019 року та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 19 червня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                           С. Ю. Бурлаков