ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9255/19  Номер провадження 22-ц/814/941/20	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Обідіної О.І.
Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

Розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Якименко Олени Георгіївни, яка діє в інтересах  ОСОБА_1  на рішення Октябрського районного суду м. Полтави в складі судді Материнко М.О. від 30 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1  до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції, Головного управління державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів державної влади,

                                          В С Т А Н О В И Л А :  

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського ВДВС та Головного управління ДКС України у Полтавській області, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 600000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями Київського ВДВС м. Полтава та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Вимоги обґрунтовані тим, що в Київському ВДВС м. Полтава перебувало виконавче провадження №58567784 про стягнення з нього заборгованості в сумі 23281,67 грн. на користь ПАТ «Полтаваобленерго». Незважаючи на добровільну сплату вказаної суми в травні 2019 року та подану ним до відділу ДВС довідку про відсутність заборгованості в липні 2019 року, з його пенсії протягом липня – жовтня 2019 року утримувалися кошти по 1516,82 грн. щомісячно, а всього 6067,28 грн. Незважаючи на неодноразові звернення до ВДВС з проханням повернути надлишково стягнуті кошти, останні так і не були повернуті станом на час подачі позову.
Незаконне утримання коштів з пенсії завдало позивачу моральної шкоди з огляду на те, що останній є інвалідом І групи по зору, має низу хронічних хвороб та потребує щомісячних значних витрат на лікування, яких був позбавлений внаслідок незаконних дій державного виконавця. 

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмова в задоволенні позову обґрунтована недоведеністю позивачем належними та допустимими доказами протиправності рішення державного виконавця про звернення стягнення на дохід боржника (пенсію) в ході примусового виконання судового рішення. Врахувавши, що добровільна сплата присуджених судовим рішенням коштів здійснена боржником вже після відкриття виконавчого провадження, при цьому постанова про відкриття такого провадження боржником не оскаржувалась, дії державного виконавця в цій частині протиправними в судовому порядку не визнавались, суд дійшов висновку про безпідставність вимог про стягнення моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокат Якименко О.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його вимог.
Зокрема посилається на те, що місцевий суд не дав належної оцінки доказам позивача, що підтверджують незаконні дії відділу ДВС, що виразилися в тривалій протиправній бездіяльності та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення завданої моральної шкоди, яку ОСОБА_1 отримав у зв`язку з незаконним утримання коштів з його пенсії.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення. 
Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Полтаваобленерго» боргу у сумі 23281,67 грн., у Київському ВДВС міста Полтава Головного ТУЮ у Полтавській області (зараз - Київський ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебувало виконавче провадження № 58567784 з примусового виконання виконавчого листа № 552/5633/17, виданого 29.01.2019 року. 
28.03.2019 року державним виконавцем Київського ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області Огородньою А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58567784. 
12.06.2019 року в ході примусового виконання судового рішення, державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на дохід боржника ОСОБА_1 (пенсію) та постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 2 428,16 грн. у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу.
16.07.2019 року виконавчою службою отримано довідку від стягувача АТ «Полтаваобленерго» про сплату ОСОБА_1 станом на 08.05.2019 р. заборгованості перед АТ «Полтаваобленерго» за судовим рішенням в сумі 23281,67 грн.
Згідно довідки Управління ПФУ в Полтавській області з пенсії ОСОБА_1 в період з 01.07.2019 року по 31.10.2019 року було стягнуто загалом 6067,28 грн. (по 1516,82 грн. в липні, серпні та вересні 2019 року).
Посилаючись на те, що вказані кошти були стягнуті з його пенсії безпідставно, незважаючи на добровільне погашення ним заборгованості перед стягувачем, позивач, обґрунтовуючи свої вимоги положеннями ст.ст. 1167, 1173, 1174 ЦК України, просив стягнути моральну шкоду в розмірі 600000 грн. з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку.
Зважаючи на недоведеність наявності заподіяної моральної шкоди та не надання доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно ст. 1173 ЦК України  шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах, при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоди, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріалами справи доводить та не заперечується сторонами, що на підставі виконавчого листа № 552/5633/17, виданого 29.01.2019 року Київським районним судом м. Полтави, 28.03.2019 року державним виконавцем Київського ВДВС міста Полтава винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58567784, а 12.06.2019 року винесено постанову про звернення стягнення на дохід боржника ОСОБА_1 (пенсію) та постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 2 428,16 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28.08.2019 року, залишеною частково в силі постановою Полтавського апеляційного суду від 02.10.2019 року, дії державного виконавця щодо направлення постанови про відкриття виконавчого провадження № 58567784 від 28.03.2019 року простим, а не рекомендованим поштовим відправленням, визнано такими, що не відповідають вимогам ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».
В частині визнання неправомірними дій державного виконавця по винесенню постанови від 12.06.2019 р. про звернення стягнення на заробітну плату (дохід) боржника - відмовлено в задоволенні скарги за безпідставністю. 
Крім того, ОСОБА_1 було оскаржено до Полтавського окружного адміністративного суду постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору в сумі 2 428,16 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Київського ВДВС міста Полтава Огородньої А.М. від 12.06.2019 року ВП № 58567784 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 2 428,16 грн. 
Таким чином, дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження від 28.03.2019 року, (в частині відкриття виконавчого провадження) та при винесенні постанови про звернення стягнення на дохід боржника (пенсії) від 12.06.2019 року є правомірними. 
Будь-яких належних доказів щодо протиправності дій державного виконавця в ході здійснення примусового виконання судового рішення, в тому числі і при винесенні постанови про звернення стягнення на дохід боржника, позивачем в ході розгляду справи не надано. 
Так, вже в ході примусового виконання судового рішення, державному виконавцю надійшла 11.07.2019 року від стягуача ПАТ «Полтаваобленерго» довідка про те, що станом на 08.05.2019 р. боржником добровільно сплачено всю суму заборгованості. 
В подальшому, стягнуті з його пенсії кошти в розмірі 4590,46 грн. повернуті на рахунок ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Полтавській області платіжним дорученням.
З огляду на те, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця від 12.06.2019 року про стягнення з боржника виконавчого збору, державним виконавцем 25.09.2019 року до Головного управління ПФУ України в Полтавській області направлено лист щодо повернення без подальшого виконання постанови державного виконавця від 12.06.2019 про звернення стягнення на дохід боржника
Враховуючи, що позивачем в ході судового розгляду не доведено протиправність діяння державного виконавця та незаконність винесених ним постанов по примусовому виконанню судового рішення, підстав для покладання на відповідача цивільно-правової відповідальності за правилами ст.ст. 1173,1174 ЦК України по справі не має. 
Крім зазначеного, колегія суддів звернула увагу на те, що позивачем визначено відповідачем по справі - Київський відділ державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального Управління юстиції у Полтавській області, який не є юридичною особою. 
Так, у справах подібної категорії належним відповідачем будуть відповідні органи державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.
Між тим,  згідно до ст.  6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.
Згідно з пунктом 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 30 вересня 2016 року за №1302/29432), органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції.
З наведеного вбачається, що Київський Відділ державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального Управління юстиції у Полтавській області не є самостійною юридичною особою, яка наділена повною цивільною дієздатністю, а відтак відсутні правові підстави покладати на нього як на не належного відповідача цивільну відповідальність по відшкодуванню шкоди. 
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги не містять посилань на обставини, які б свідчили про наявність підстав для скасування судового рішення як постановленого з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Так, не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що суд залишив поза увагою судові рішення, якими були захищені його інтереси як боржника у виконавчому провадженні, оскільки вказаними рішеннями було встановлено лише невідповідність дій державного виконавця при направленні постанови по відкриття виконавчого поводження та безпідставність стягнення з боржника виконавчого збору.
Проте, на вказані обставини як на підставу для відшкодування моральної шкоди позивач ОСОБА_1 не посилається. 
В даному випадку предметом доказування для позивача в такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між такими діями та заподіяння ними шкоди. 
Оскільки позивачем не було доведено протиправності дій (бездіяльності) державного виконавця, яке мало підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків, суд правомірно відмовив в задоволенні позову. 
При цьому, сама по собі невідповідність дій державного виконавця, що виразилася в направленні постанови про відкриття виконавчого провадження простим, а не рекомендованим листом ОСОБА_1 , яка була встановлена ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28.08.209 року та протиправність винесення постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, яка встановлена рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року, в даному випадку не перебувають в причинно - наслідковому зв`язку з завданням шкоди, яку боржник прохає відшкодувати. 
За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, яке ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Якименко Олени Георгіївни, яка діє в інтересах  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 квітня 2020 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.