Дата документу 17.06.2020 Справа № 314/4732/19

Запорізький Апеляційний суд 

 
ЄУН 314/4732/19	Головуючий у 1-й інстанції Кіяшко В.О.	
Пр. № 22-ц/807/1788/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2020 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,
за участі секретаря                                Семенчук О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та дарування автомобіля

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.в.м.с. 1-4), в якому просив недійсним з моменту вчинення:
- договір купівлі-продажу транспортного засобу 891/2342 від 11.02.2016 року, посвідчений Територіальним сервісним центром № 2342 РСЦ МВС в Запорізькій області, за яким довірена особа ОСОБА_3 – ОСОБА_4 продала ОСОБА_1 автомобіль Volkswagen Tiguan, рік випуску-2011, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
- договір дарування транспортного засобу від 13.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В., за яким ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 автомобіль Volkswagen Tiguan, рік випуску-2011, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Ухвалою суду першої інстанції від 29 листопада 2019 року (а.в.м.с. 5) провадження у цій справі відкрито.
05.12.2019 року до суду першої інстанції надійшла заява позивача про забезпечення позову (а.в.м.с. 6-8), в якій останній просив накласти арешт на спірний автомобіль Volkswagen Tiguan, рік випуску-2011, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Заява обґрунтована тим, що вказаний автомобіль придбаний в період реєстрації шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. В даний час в Україні запроваджено спрощений порядок реєстрації автотранспорту. За законом, для зміни власника автомобіля, його продажу та/або відчуження іншим шляхом – згода іншого співвласника (в даному випадку позивача, як чоловіка) не потрібна. ОСОБА_3 повідомила заявнику, що автомобіль поділу не підлягає, так як отримала його у дарунок від вітчима (чоловіка матері) ОСОБА_1 , та заявила, що виставила автомобіль на продаж. Тому у заявника є законні підстави вважати, що невдовзі відбудеться чергове відчуження автомобіля іншій невідомій йому особі.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_5 (а.в.м.с. 9).
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року (а.в.м.с. 10) заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у цій справі задоволено.
Накладено арешт на автомобіль Volkswagen Tiguan, рік випуску-2011, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, відповідач ОСОБА_1  у своїй апеляційній скарзі (а.в.м.с. 35-38) просив ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі відмовити.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С.
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.в.м.с. 41), справу призначено до апеляційного розгляду (а.в.м.с. 44).
Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цій справі.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 03 червня 2020 року не відбувся, оскільки суддя-доповідач Запорізького апеляційного суду Гончар М.С. перебувала на лікарняному (довідка а.в.м.с. 68).
У судове засідання 17 червня 2020 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі сторони через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, (а.с. 69-71, 73-81) позивач ОСОБА_2 , відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і третя особа ОСОБА_4 не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення судового засідання не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів).
Крім того, у період з 17.05.2020 року по 03.06.2020 року включно суддя-доповідач Гончар М.С. перебувала на лікарняному.
Також, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.
В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 22 червня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_2 , відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також третьої особи - ОСОБА_4 і на підставі ст.ст. 371-372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представників позивача ОСОБА_2 – адвоката Железняк Л.В. (а.в.м.с. 82) та п відповідачів ОСОБА_3 (а.в.м.с. 84) та ОСОБА_1 (а.в.м.с. 83) – адвоката Уткіна О.Є.
За змістом ст. 36 ч. 4 ЦПК України …рішення …судді в інших справах…не може бути підставою для відводу судді.
Відводів учасниками цієї справи суддям апеляційного суду у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву позивача ОСОБА_2  про забезпечення позову у цій справі, керувався ст. ст. 149-153, 157 ЦПК України та виходив із такого.
Згідно із ст. 149 ЦПК України суд має право за заявою учасника справи вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно п. 4 Постанови № 9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд при розгляді заяви повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та дарування автомобіля.
В поданій заяві про забезпечення позову заявник просив забезпечити вищезазначений позов шляхом накладення арешту на автомобіль Volkswagen Tiguan, рік випуску-2011, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Позивач посилався на те, що відповідач може здійснити відчуження вказаного транспортного засобу, що ускладнить або навіть унеможливить виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, та ефективний захист прав або інтересів позивача.
З огляду на викладене, враховуючи принцип співмірності та розумності, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених (оспорюваних) прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у разі задоволення позову судом.
На час розгляду судом заяви про забезпечення позову, відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.
Доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1  є безпідставними, не ґрунтуються на законі та належних, допустимих доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Чинним законодавством не заборонені такі способи захисту порушеного права, як визнання недійсними договорів відносно автомобілю з метою повернення автомобілю у власність подружжя або шляхом стягнення компенсації частини вартості проданого автомобілю. 
Належність (неналежність) способу захисту прав позивачем у цій справі у вищезазначений спосіб суд першої інстанції може встановити лише за результатами розгляду цієї справи по суті.
Не має значення для забезпечення позову, що у цій справі позивачем заявлено лише позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсними вищезазначених договорів щодо вказаного автомобілю.
Оскільки, позивач не позбавлений права у подальшому уточнювати свої позовні вимоги у цій справі чи вирішувати останні в іншій справі, зокрема ЄУН 314/151/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю (а.с. 85-88), яка досі перебуває на розгляді у Вільнянському районному суді Запорізької області, що визнали учасники цієї справи в апеляційному суді у судовому засіданні (ст. 82 ч. 1 ЦПК України). 
Тому, неефективність способу захисту прав позивачем у цій справі, яка має місце поки лише на думку апелянта, у даному випадку:
- не могла бути підставою для відмови судом першої інстанції у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цій справі шляхом накладення арешту на вищезазначений автомобиль, який є при вищевикладених обставинах не лише зареєстрованим на ім`я відповідача ОСОБА_3 майном, а ще – й фактично предметом спору, 
- та не може бути підставою для скасування правильної по суті ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційним судом за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги ОСОБА_1 , тим більш, що останній вже не є власником вказаного автомобілю, і його права вказаною ухвалою суду першої інстанції не могли бути порушені і не порушуються.
Арешт автомобіля не робить неможливим використання останнього відповідачем чи іншими особами за його призначенням. 
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем ОСОБА_6 апеляційному суду не надані.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду було сплачено судовий збір у розмірі 420,20 грн. (а.в.м.с. 34).
Однак, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї скарги апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 19.06.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.