ПОСТАНОВА
Іменем України

19 червня 2020 року 
Київ
справа №336/5131/17 (2-а/336/475/2017)
адміністративне провадження №К/9901/52483/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В., Губської О.А., 
розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 336/5131/17 (2-а/336/475/2017)

за позовом Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України                   м. Запоріжжя до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору

за касаційною скаргою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року (суд у складі головуючого судді - Галущенко Ю.А.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Щербака А.А., суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.)

УСТАНОВИВ:
І. Рух справи 
1.          У вересні 2017 року Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - позивач, УПФ, боржник) звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - відповідач, Відділ), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гогунської П.М. про відкриття виконавчого провадження №54590161 від 29 серпня 2017 року (далі - Постанова №54590161) в частині стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя виконавчого збору в розмірі 12800 грн.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
2.          14 червня 2011 року постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя визнано незаконною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо не призначення, не нарахування та невиплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 25 листопада 2010 року до 14 червня 2011 року.
2.1.          Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Шенченківському районі              м. Запоріжжя здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як «дитині війни» у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням різниці, яка була виплачена, за період з 25 листопада 2010 року та в подальшому до винесення законодавчих змін чи зміни соціального статусу позивача як «дитини війни».
3.          04 квітня 2017 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист №2а-7822/11.
4.          29 серпня 2017 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гогунською П.М. відкрито виконавче провадження №54590161 з виконання вказаного виконавчого листа, стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 12800 гривень.
5.          Не погоджуючись із постановою в частині стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.          Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року, позовні вимоги задоволено.
6.1.          Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гогунської П.М. від 29 серпня 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 54590161 в частині стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя виконавчого збору в сумі 12800 гривень.
6.2          Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.
6.3          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про безпідставність стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки держава гарантує виконання рішення суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, суд вважає, що рішення суду на користь ОСОБА_1 підпадає під визначення судового рішення, яке виконується в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а тому виконавчий збір при виконанні такого рішення не підлягає стягненню відповідно до положень пункту 3 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 від 02 червня 2016 року.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
7.          Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, Відділ звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
8          Відповідач, посилаючись на статтю 124 Конституції України, у касаційній скарзі наголосив, що питання своєчасності виконання судових рішень, що набрали законної сили, має виключно важливе значення для авторитету судової влади в державі. На день відкриття виконавчого провадження рішення суду боржником було виконано частково - лише в частині розрахунку заборгованості за рішенням суду.
9          Позивачем подано відзив на касаційну скаргу, в якій він просив скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
10          Представник позивача зазначив, спірна виплата за виконавчим документом       №2-а-7822/11 підпадає під дію Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА 
11          Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
12.          Відповідно до статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року N1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
13.          Частиною першою статті 27 Закону N 1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
14.          Згідно з пунктом 3 частини п`ятої статті 27 Закону N 1404-VIII виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".
15.          Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлює Закон України від 5 червня 2012 року N 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон N 4901-VI).
16.          Частиною першою статті 2 Закону N 4901-VI визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:
-державний орган;
-державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);
-юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).
17.          Згідно з частиною першою статті 7 Закону N 4901-VI виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
18.          08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон N 460-IX).
19.          Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
20.          Керуючись частинами першою, другою статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
21.          Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав стягнення з боржника виконавчого збору на підставі пункту 3 частини п`ятої статті 27 Закону N 1404-VIII, оскільки рішення суду, яке підлягало примусовому виконанню, повинно виконуватись в порядку, встановленому Законом N 4901-VI .
22.          Проте, колегія суддів Верховного Суду із даним висновком не погоджується з огляду на наступне.
23.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що у виконавчому провадженні                  № 54590161 боржником є державний орган - Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.
24.          Проте, виконавчий лист, на підставі якого відкрито вказане виконавче провадження, містить вимогу про зобов`язання вчинити певні дії, а не стягнення коштів чи майна, що виключає можливість застосування в процесі виконання рішення норм Закону N 4901-VI.
25.          Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №703/1086/17, від 31 січня 2019 року у справі №161/502/17, від 20 травня 2020 року у справі №295/310/17, від 21 травня 2020 року у справі                  № 336/2056/17 (2-а/336/212/2017), від 04 червня 2020 року у справі №161/7302/17.
26.          Таким чином, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, приймаючи спірну постанову в частині стягнення виконавчого збору, діяв на підставі та в межах наданих повноважень, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 
27.          Статтею 351 КАС України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
28.          З огляду на те, що судами попередніх інстанцій повно встановлено фактичні обставини справи, але неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, Верховний Суд на підставі статті 351 КАС України вважає, що судові рішення попередніх інстанцій у цій справі необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

СУДОВІ ВИТРАТИ
29.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - задовольнити.
2.          Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року - скасувати. 
3.          Прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

____________
____________
____________
О.В. Калашнікова
М.В. Білак
О.А. Губська 
Судді Верховного Суду