Постанова
Іменем України 
17 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 511/889/16-ц
провадження № 61-763св17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
представник позивача - Сокуренко Євген Сергійович,
відповідач -  ОСОБА_1 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараша А. А., 
Погорєлової С. О., від 09 листопада 2017 року. 
Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування
У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 27 грудня 2007 року № 109323-cred Білецький Ю. В. отримав кредит у розмірі 3 тис. доларів США, зі сплатою 25 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення 15 червня 2009 року. Позивач зазначав, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 27 березня 2016 року становить 
6 612,07 доларів США та складається з: заборгованості за кредитом - 
1 459,12 доларів США та заборгованості про процентам - 5 152,95 доларів США.Вказував, що від вказаної суми заборгованості необхідно відняти заборгованість, яка стягнута рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 лютого 2010 року у справі № 2-321/2010 у розмірі 
2 047,17 доларів США. Таким чином, розмір заборгованості за процентам, яка підлягає стягненню, становить 3 425,15 доларів США.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 425,15 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 89 910,19 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області, у складі судді Іванової О. В., від 19 липня 2017 року позов задоволено.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № 109323-cred у розмірі 
3 425,15 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 89 910,19 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, не припиняє, тому нарахування процентів за користування кредитом до фактичного виконання зобов`язання повністю відповідає нормам законодавства, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі. Строк позовної давності, про застосування якої просить відповідач, не пропущено, оскільки зобов`язання припиняються належним виконанням. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено. Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, позивачем пропущено строк звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки у зв`язку з пред`явленням позову банком та ухваленням 18 лютого 2010 року судового рішення у справі № 2-321/2010 перебіг позовної давності почався заново та сплив 18 лютого 2015 року. До суду з цим позовом банк звернувся 18 квітня 2016 року, тобто після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, яка подана 06 грудня 2017 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що зобов`язання за спірним кредитним договором залишаються невиконаними, отже позивач має право на отримання процентів за користування кредитними коштами, тобто за останні 5 років, що передували зверненню до суду. На думку заявника, суд апеляційної інстанції не врахував, що спірним кредитним договором передбачено самостійні щомісячні платежі, а також не взято до уваги погашення заборгованості у липні 2013 року, що вказує на переривання перебігу позовної давності.
Короткий зміст відзиву (заперечення) на касаційну скаргу 
У відзиві (запереченні) на касаційну скаргу ОСОБА_1  просить залишити касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
27 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 109323-cred, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 3 тис. доларів США, зі сплатою 25% річних за користування грошовими коштами, з кінцевим терміном повернення 15 червня 2009 року, з погашенням кредиту щомісячними платежами згідно умов кредитного договору.
Згідно пункту 5.7 кредитного договору строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки - пені, штрафів, встановлюється тривалістю п`ять років.
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 лютого 2010 року у справі № 2-321/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь 
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом 
на 17 серпня 2009 року у розмірі 16 377,33 грн (2 047,17 доларів США), яка складається з: заборгованість за кредитом - 1 459,12 доларів США; відсотків за користування кредитним коштами - 460,80 доларів США; штрафу - 
127,35 доларів США.
18 квітня 2016 року банк звернувся до суду з цим позовом про стягнення процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № 109323-cred у зв`язку з невиконанням рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 лютого 2010 року у справі № 2-321/2010.
ОСОБА_1 подав заяву про застосування наслідків закінчення строку позовної давності.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України 
від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (набрав чинності 15 грудня 
2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла 
до 08 лютого 2020 року.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення 
параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року
у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі від 04 липня 2018 року у справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18).
У справі, яка переглядається, строк дії спірного кредитного договору закінчився 15 червня 2009 року. У 2010 році банк звернуся до суду із позовом до позичальника про стягнення всієї суми кредитної заборгованості, та заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області 
від 18 лютого 2010 року у справі № 2-321/2010 з позичальника на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за спірним кредитним договором у сумі 16 377,33 грн, що еквівалетно 2 047,17 доларів США. 
Таким чином, право банку нараховувати проценти за спірним кредитним договором після спливу визначеного договором строку кредитування 
(15 червня 2009 року) припинено, отже підстави для задоволення позову 
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № 109323-cred відсутні.
Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов загалом обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Підстави для скасування оскарженого рішення суду апеляційної інстанції відсутні, оскільки відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне за результатами вирішення рішення з одних лише формальних міркувань.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних по суті спору висновків суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     Є. В. Синельников
 
                                                                                                                  С. Ф. Хопта
 
                                                                                                                  В. В. Шипович