ПОСТАНОВА
Іменем України

16 червня 2020 року 
Київ
справа №727/1441/17
адміністративне провадження №К/9901/15852/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області
про визнання рішення частково протиправним та зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області
на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 березня 2017 року (прийняту у складі головуючого судді Смотрицького В.Г.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2017 року (постановлену у складі колегії: головуючого судді Сушка О.О., суддів Залімського І.Г., Смілянця Е.С.),
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі також - відповідач), в якому просив: 
визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №933 від 12 січня 2017 року про призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у частині обчислення трудового (страхового) стажу за період військової служби в Амурській області з 1 січня 1985 року по 22 серпня 1989 року в одинарному розмірі; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати позивачу до трудового (страхового) стажу період військової служби у Амурській області з 1 січня 1985 року по 22 серпня 1989 року у кратному пільговому обчисленні - один місяць служби за півтора місяці; здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням нового трудового стажу з 18 серпня 2016 року; здійснити виплату недоплачених сум пенсії з урахуванням проведених виплат.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2017 року, адміністративний позов задоволено.
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову, дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову зарахувати позивачу до трудового (страхового) стажу період військової служби у Амурській області з 1 січня 1985 року по 22 серпня 1989 року у кратному пільговому обчисленні - один місяць служби за півтора місяці є протиправним, оскільки суперечить нормам діючого законодавства, порушує права позивача, передбачені Конституцією України, а тому належить зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до трудового (страхового) стажу період військової служби в Амурській області з 1 січня 1985 року по 22 серпня 1989 року у кратному пільговому обчисленні - один місяць служби за півтора місяці, здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням нового трудового стажу з 18 серпня 2016 року, здійснити виплату недоплачених сум пенсії з урахуванням проведених виплат, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 . 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до пункту «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» особам, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, зараховується один рік праці за один рік і шість  місяців при нарахуванні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком.
Відповідно до Інструкції «Про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», затвердженої 16 грудня 1967 року, пільги, встановлені статтею 5 вищевказаного Указу, надаються особам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах на строк не менше ніж на 3 роки.
Таким чином, відповідач вважає, що необхідною умовою для застосування кратності при розрахунку стажу є укладення трудового договору на строк не менше ніж 3 роки. У випадку неможливості надання трудового договору документами, які можуть бути підставою для застосування кратного обчислення стажу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, є трудова книжка або довідка підприємства, установи, організації, де працювала особа.
Крім того, відповідач зазначає, що при визначені права на пенсію застосовується Перелік районів Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, який діяв до 1 січня 1992 рок. Водночас, Іванівський район Амурської області, район, де проходив службу позивач, до такого переліку (на відміну від Зейського, Селемджинського і Тимдинського, міста Зея і Тинди з територією, яка знаходиться в адміністративному підпорядкуванні Тиндинської міської Ради народних депутатів) не входив.
Позиція інших учасників справи
Від позивача відзиву на касаційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду судових рішень судів попередніх інстанцій.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №727/1441/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15  грудня  2017  року, далі – КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.
Суддя-доповідач ухвалою від 15 червня 2020 року прийняв до провадження адміністративну справу №727/1441/17 та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 16 червня 2020 року.
При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що позивач з 1 вересня 1973 року по 29 березня 1995 року проходив військову службу на офіцерських посадах, в тому числі з 15 листопада 1983 року по 22 серпня 1989 року - в пос. Березовський Іванівського району Амурської області, яке віднесено до району Крайньої Півночі та прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР.
За розрахунком органу Міністерства оборони України позивачу при звільнені з військової служби обчислено загальну вислугу 23 роки 10 місяців 24 дня з урахуванням пільгового обчислення вислуги 02 роки 03 місяці 25 днів (один місяць служби за півтора місяці) за період з 1 січня 1985 року по 22 серпня 1989 року служби в районі Крайньої Півночі та прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу PCP.
Відповідно до архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони РФ від 22 січня 2013 року №3/118854, позивач проходив службу у військовій частині 59245 з 15 листопада 1983 року по 22 серпня 1989 року, яка в 1983-1989 роках дислокувалась в пос. Березовський Іванівського району Амурської області, та в розділі 13 «Служба в отдаленной местности и другие периоды службы, дающие право на льготное исчисление выслуги лет» особової справи, яка міститься у пенсійній справі, зазначено, що право на пільгове обчислення вислуги років набуто при проходженні служби у віддаленій місцевості: Іванівський район Амурської області. Період, який враховується для пільгового обчислення вислуги років - з 1 січня 1985 року по 22 серпня 1989 року з посиланням на відповідні накази командира частини.
Виходячи з вказаної вислуги, а саме: 23 роки, позивач з 30 березня 1995 року отримував пенсію за вислугу років по лінії Міністерства оборони України відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», перебуваючи на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.
18 серпня 2016 року, на виконання постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2016 року у справі №727/6673/16-а, відповідач рішенням №933 від 12 січня 2017 року призначив позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак, пенсію призначено виходячи із загального трудового (страхового) стажу станом на 30 червня 2016 року - 36 років 01 місяць 09 днів, в тому числі часу проходження військової служби - 21 рік 06 місяців 29 днів, тобто без пільгового обчислення часу військової служби в районі Крайньої Півночі та прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу PCP. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 березня 2017 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2017 року відповідають, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ  (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №1788-XII) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членів їх сімей встановлюються Законом України про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби. При цьому всі види грошового забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ враховуються нарівні із заробітною платою робітників і службовців.
У відповідності до пункту «в» частини третьої статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба, незалежно від місця проходження служби.
Частиною четвертою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону №1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Положеннями частини першої статті 52 Закону СРСР від 14 липня 1956 року «Про державні пенсії» визначено, що пенсійне забезпечення генералів, адміралів, офіцерів, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу надстрокової служби і прирівняних до них осіб, а також пенсійне забезпечення їх сімей здійснюється в порядку і розмірах, встановлених Радою Міністрів СРСР.
Питання обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, було врегульовано, зокрема, Положенням про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року №590 (далі - постанова №590).
За змістом пункту 6 постанови №590 передбачалося, що пенсійне забезпечення генералів, адміралів, офіцерів, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби, осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, а також пенсійне забезпечення сімей цих осіб здійснюється в порядку і розмірах, що встановлюються Радою Міністрів СРСР.
Постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1982 року №986 з метою усунення множинності нормативних актів про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і їх сімей, спрощення порядку обчислення їм пенсій і відповідно до статті 52 Закону СРСР «Про державні пенсії» затверджено Положення про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та їх сімей (далі -Положення), відповідно до якого особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, звільненим з діючої військової служби, можуть призначатися пенсії за вислугу років чи по інвалідності, а в разі одночасного виникнення права на декілька видів пенсій пенсія по старості призначається відповідно до вимог Закону СРСР «Про державні пенсії».
В підпункті «д» пункту 55 цього Положення зазначалось, що окремі періоди служби при обчисленні вислуги років для призначення пенсій зараховуються на пільгових умовах: один місяць служби в Амурській області за півтора місяці.
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ  військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.
Однією з соціальних пільг, визначених державою такій категорії громадян України, є обчислення вислуги років (часу проходження військової служби) на пільгових умовах для призначення пенсій.
Період проходження військової служби, що зараховується до вислуги років, зокрема, на пільгових умовах, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей” (далі – Постанова №393).
Відповідно до цього Порядку до вислуги років зараховується дійсна військова служба у Радянській Армії, яка відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалась до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, і її обчислення (у тому числі на пільгових умовах) має здійснюватися у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо постановою не передбачено більш пільгових умов (абзац 9 пункту 1 Постанови №393).
Окрім того, вислуга років, яка була обчислена для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до введення в дію Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, перегляду не підлягає (пункт 5 Постанови №393).
Відтак, як законодавство колишнього СРСР до 1 січня 1991 року, так і законодавство України, чинне на час виникнення спірних відносин, передбачали пільгове (кратне) обчислення періоду проходження особами військової служби в районах Крайньої Півночі колишнього СРСР.
При цьому, позивачу була призначена пенсія за вислугу років, як особі офіцерського складу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а з часом він висловив бажання перейти на пенсію за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Колегія суддів Верховного Суду вважає помилковим посилання відповідача на Указ Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та Інструкцію «Про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», затверджену Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президіумом Всесоюзної центральної ради професійних союзів 16 грудня 1967 року, в частині підтвердження пільгового стажу (щодо наявності трудового договору про роботу в цих районах на строк не менше ніж на 3 роки (запису в трудовій книжці чи відповідної довідки)), оскільки позивач проходив військову службу, порядок проходження якої регулюється спеціальним законодавством, та передбачає прийняття присяги, а не укладення трудового чи цивільно-правового договору; цей факт підтверджується відповідними довідками, які містять посилання на наявність у позивача пільг, зокрема, обчислення страхового стажу із розрахунку один рік за один рік і шість місяців.
Крім того, безпідставним є доводи касаційної скарги про те, що місцевість, де проходив військову службу позивач, не входила до переліку районів Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, який діяв до 1 січня 1992 року.
Так, згідно з постановою Ради Міністрів СССР №1290 від 15 грудня 1990 року проходження військової служби на офіцерських посадах в Амурської області з 1 січня 1985 року віднесено до району Крайньої Півночі та прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР. 
Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується  із судами попередній інстанцій, які задовольняючи позов, дійшли висновку про те, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу період військової служби в Амурській області з 1 січня 1985 року по 22 серпня 1989 року у кратному пільговому обчисленні - один місяць служби за півтора місяці.
Висновки у цій справі узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постановах від 9 грудня 2014 року (провадження № 21-406а14) та від 23 червня 2015 року (провадження № 21-1000а15).
Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення.
Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 березня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                 Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                          І.В. Желєзний 
                                                                                          Н.В. Коваленко