УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 685/1725/19
Провадження № 22-ц/4820/917/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В., 
секретар судового засідання Садік Н.Д. 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №685/1725/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , на ухвалу Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2020 року (суддя Бурлак Г.І.) про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Теофіпольська районна державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів. 

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд
у с т а н о в и в :

21 листопада 2019 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Теофіпольська РДА, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів.
Ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2020 року позов залишено без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. 
ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі, поданій представником ОСОБА_2 , просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Теофіпольського районного суду. Посилається на незаконність ухвали суду, помилковість висновку суду про відсутність у неї цивільної процесуальної дієздатності. Такого висновку суд дійшов за відсутності доказів проживання неповнолітнього ОСОБА_5 за межами України, постійного проживання дитини з батьками, чи кимось із них. Наданим сторонами доказам щодо місця проживання неповнолітньої дитини суд надав оцінку в підготовчому засіданні. 
У засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені відповідно до вимог ЦПК України.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
При залишенні позову без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не наділена правом на звернення до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 165 СК України, що свідчить про відсутність у неї цивільної процесуальної дієздатності для звернення з таким позовом. Вимоги про встановлення піклування та стягнення аліментів є похідними від вимог про позбавлення батьківських прав.
Такий висновок суду не відповідає вимогам закону.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
На підставі ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
Отже, цивільною процесуальною дієздатністю визнається здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки у суді, якою наділені фізичні особи з досягненням ними повноліття.
За загальним правилом саме з цього моменту фізичні особи вправі особисто або через своїх представників звертатися до суду та брати участь у розгляді справ, самостійно розпоряджатися належними їм процесуальними правами та нести процесуальні обов`язки.
Цивільною процесуальною дієздатністю наділені всі фізичні особи, які досягли повноліття та не визнані судом недієздатними, а також фізичні особи до досягнення повноліття у спорах з приводу цивільно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.
Повна цивільна процесуальна дієздатність особи розповсюджується на усі її цивільні права та обов`язки.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 , будучи повнолітньою особою, звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо неповнолітньої дитини, призначення її піклувальником ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення з відповідачів аліментів на його утримання.
Відомості про визнання позивачки обмежено дієздатною чи недієздатною у матеріалах справи відсутні.
Разом з тим, зміст оскаржуваної ухвали вказує на те, що суд прийшов до висновку про залишення заяви без розгляду з тих підстав, що ОСОБА_1 не має права ставити питання про позбавлення відповідачів батьківських прав щодо неповнолітньої дитини, оскільки не входить до кола осіб, які відповідно до ст. 165 СК України вправі звертатися до суду з такою заявою, зокрема з підстави не проживання неповнолітнього ОСОБА_5 з 14 грудня 2019 року у сім`ї позивачки.
Проте, до такого висновку суд першої інстанції прийшов, ототожнивши поняття «особа, яка має цивільну процесуальну дієздатність» і «особа, яка відповідно до СК України може звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав».
Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 
Як вбачається з матеріалів справи, з позовом до суду в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 звернулася в листопаді 2019 року. В позовній заяві зазначала, що вона є сестрою ОСОБА_5 , який з 2009 року проживає в її сім`ї і вихованням якого вона займається.
Заявами від 23 і 27 січня 2020 року з наданням акту обстеження господарства відповідачі повідомили суд про факт проживання неповнолітнього ОСОБА_5 з грудня 2019 року з батьком у Росії.
Всупереч вимогам ст. 228 ЦПК України дослідження наданих сторонами доказів щодо місця проживання дитини суд фактично провів у підготовчому засіданні 12 березня 2020 року та передчасно прийшов до висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.
На підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Як свідчить практика ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
При постановленні ухвали суд першої інстанції наведених вимог закону не врахував, що призвело до обмеження доступу позивачки до правосуддя в порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для залишення позову без розгляду є обґрунтованими.
Порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права призвели до постановлення помилкової ухвали.
Ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 21 травня 2020 року.

Суддя-доповідач          О.І. Талалай

Судді                                                                  А.П. Корніюк

І.В. П`єнта