Постанова
Іменем України
 
01 квітня 2020 року                                       
м. Київ                                                               
 
справа № № 623/3443/16-ц
провадження № 61-19711св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СК Восток»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року у складі судді Винниченка П. П. та постанову Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Сащенка І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» (далі - ТОВ «СК Восток») про розірвання договору оренди землі.
Позов обґрунтовано тим, що 16 січня 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «СК Восток» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,41 га, розташованої на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області, яка належала орендодавцю на праві власності, строком на 20 років.
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після якої (зокрема і вказану вище земельну ділянку) прийняв  ОСОБА_1 . У 2016 році позивач звертався до відповідача із заявами про виплату орендної плати, вказавши відповідні платіжні реквізити, та розірвання договору оренди на підставі пункту 31 цього договору, проте такі заяви залишилися без задоволення.
Позивач вказував, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за договором оренди, зокрема допустив систематичну несплату орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди.
Крім того,  ОСОБА_1 має право на розірвання договору оренди на підставі пункту 31 цього договору, оскільки листами від 31 березня                      та 07 квітня 2016 року, тобто більш як за два місяці до закінчення польових робіт, попередив відповідача про розірвання вказаного правочину.
Уточнивши позовні вимоги,  ОСОБА_1 просив розірвати договір оренди землі від 16 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «СК Восток».
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір оренди землі від 16 січня 2006 року, укладений між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ТОВ «СК Восток» в особі голови Ровчака А. Я .
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з 2014 року по теперішній час відповідач не виплачує орендну плату за користування земельною ділянкою позивачу як власнику землі, пропонуючи укласти з ним новий договір, що підтвердив свідок ОСОБА_4 , отже, дії відповідача є істотним порушенням умов договору оренди землі. Позивач як власник майна позбавлений права на свою земельну ділянку.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спірний договір оренди землі не містить можливості розірвання договору в односторонньому порядку, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав розірвання договору в односторонньому порядку за ініціативою нового власника. 
Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Суд касаційної інстанції посилався на те, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводів позовної заяви про те, що ТОВ «СК Восток» систематично не виплачувало орендну плату, з урахуванням пункту 9 договору оренди, відповідно до якого орендна плата вноситься до 01 лютого наступного року, не встановив розмір орендної плати.
У матеріалах справи є заява позивача від 15 березня 2016 року на адресу відповідача про те, що він не має наміру оформлювати договір оренди на новий строк, просив не проводити жодних сільськогосподарських робіт на цій земельній ділянці та передати йому цю землю.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «СК Восток»  залишено без задоволення. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач не виконав покладені на нього договором зобов`язання зі своєчасної сплати позивачу орендної плати, чим порушив істотні умови договору оренди земельної ділянки, що є підставою для його розірвання.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У листопаді 2019 року ТОВ «СК Восток» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою судді Верховного Суду від 08 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У листопаді 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду  у складі колегіїз п`яти суддів. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що позивач не звертався до ТОВ «СК Восток» з вимогами щодо сплати орендної плати та не надав реквізитів, на які повинна перераховуватись орендна плата за користування земельною ділянкою. Звертаючись у березні та квітні 2016 року на адресу ТОВ «СК Восток» з листами про те, що він є новим власником земельної ділянки і не вважає за необхідне продовжувати дію договору оренди землі, не посилався на пункт 31 цього договору, а тому розцінювати зазначені листи, як попередження про розірвання договору оренди, не можна.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ТОВ «СК Восток» задоволенню не підлягає.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
16 січня 2006 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ТОВ «СК Восток» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,41 га, розташованої на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області, яка належала орендодавцю на праві власності, строком на 20 років.
Відповідно до пункту 9 договору оренди розрахунки за оренду землі проводяться не пізніше 01 лютого наступного року.
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 04 лютого 2016 року отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , що складається із земельної ділянки площею 3,8915 га, кадастровий номер 6322882000:06:000:0494, та земельної ділянки площею 0,5185 га, кадастровий номер 6322882000:06:000:0493, які розташовані на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області та належали померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ХР № 081265, виданого Ізюмською райдержадміністрацією Харківської області 29 грудня 2002 року. Загальна площа земельних ділянок складає 4,41 га та відповідає площі, переданій в оренду ТОВ «СК Восток».
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та         умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно з частиною першою статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.
Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі»  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю»). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідач з 2014 року не сплачує орендну плату.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена надалі заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 289/2212/17 (провадження № 14-337цс19).
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками  судів попередніх інстнацій про те, що оскільки відповідач не виконував своїх обов`язків з виплати орендної плати, та має заборгованість перед позивачем, що є істотним порушенням умов договору оренди земельної ділянки, тому наявні підстави для розірвання договору земельної ділянки.
Доводи касаційної скарги про те, що позивач не звертався до ТОВ «СК Восток» з вимогами щодо сплати орендної плати та не надав реквізитів, на які повинна перераховуватись орендна плата за користування земельною ділянкою, є необґрунтованими, оскільки відповідно до частини першої статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора.
Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками  судів стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судами, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що усуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» залишити без задоволення.
Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк